1916] PLANTEVEKSTEN PAA FROØENE OG NÆRLIGGENDE ØER 137 



hævet over al tvil at planterne har spredt sig videre fra o til o 

 ved vindens hjælp i meget stor utstrækning. Imidlertid er det jo 

 relativt faa arter som er tilpasset til vindtransport; de følgende 

 har antageligvis spredt sig ditut paa denne maate (kanske ogsaa 

 paa anden vis): 



Alle de 13 karkryptogamer De 4 Salices 



Eriophorum angustifolium Populus tremula 



— vaginatum Betula odorata 



Orchis maculatus Drosera rotundifolia 



Flatanthera bifolia De 3 Epilobmm-a.rteT 



Listera cordata Valeriana officinalis 



Ca. 15 Compositae. 



lalt 44, eller omtrent ^/s av floraen. Imidlertid tør det nok 

 hænde at dette tal er litt for snaut, da vel ogsaa visse græsarters frø 

 kan svæve paa sine agner, eller ialfald fores op i luften, likesaa 

 planter som Stenophragma Thalianum o. a. med smaa lette frø. 



Av arter indrettet paa frøspredning med f u g 1 e (e n d o- 

 z o i s k), opviste øgruppen følgende: 



Juniperus communis Cornus suecica 



Sorbus Aucuparia Arctostaphylos alpina 

 Kubus Chamaemorus — uva ursi 



— idæus Vaccinium Myrtillus 



— saxalilis — Oxycoccos 

 Rosa Afzeliana *cuneatula — uliginosum 

 Empetrum nigrum — vitis idæa 



Altsaa ialt 14 stykker. Ogsaa Potamogeton natans bør muli- 

 gens regnes med til denne gruppe.^) — Flere av disse var rene 

 karakterplanter paa oene, saaledes; Cornus, Rubus Chamaemorus 

 (denne har jeg fleresteds iagttat paa fugletuerne), Empetrum, 

 Vaccinium Myrtillus og uliginosum, mens atter andre var sjeldne f. 

 eks. Rubus idæus (denne vokste i urer og bergvægger, hvilket ogsaa 

 tyder paa fuglespredning, ti det var ellers vanskelig at forståa hvor- 

 ledes den kunde sætte sig fast paa den slags lokaliteter), Rosa 

 Afzeliana *cuneatula o. a. 



Av arter som viser sig at være tydelig tilpasset til epizoisk 

 spredning, eier oene neppe en eneste én (cfr. mangelen paa Geum 

 rivale; Galium Aparine er vistnok fort ditut med havstrømmene 

 siden den særlig optraatte i tanghaugene; ellers horer den jo med 

 til denne kategori). Men paa den anden side har utvilsomt den 

 store overf ledighet av sjøfugl, som til stadighet driver ut og ind i 

 skjærgaarden, bidradd i væsentlig mon til at utbrede adskillige 



ij Cfr. OsTENFELD 1 Svcnsk Botanisk Tidsskrift 1908. Bd. II. H. I. 



