1916] PLANTEVEKSTEN PAA FROØENE OG NÆRLIGGENDE ØER 141 



kysten, som ligger nærmere fastlandet indenfor Trænen. 

 (Angaaende Froya cf r. listen p. 137). Det er o g s a a interes- 

 sant at se at Carex brunnescens, capillaris, filiformis, Horn- 

 schiichiana, irrigiia, limosa, pallescens, pauciflora, og vaginata 

 synes at mangle paa Færøene (Ostenfeld 1. c. p. 

 110). — Hvorpaa denne eiendommelighet hos de nævnte 

 Carices beror er ikke let at fatte. Det faktum at de 

 manglende arter gaar saa langt ut til havs som til Froya 

 og de ytre oer i Helgeland, tyder efter min mening paa 

 at klimatiske og edafiske forhold her spiller en mindre rolle. Det 

 kan derfor muligens hænde at artene forholder sig forskjellig i 

 spredningsbiologisk henseende, at de f. eks. har en mere eller 

 mindre utviklet flyteevne. — Paa den anden side kræver jo arter 

 som Carex limosa og irrigua i almindelighet et Sphagnetum for at 

 kunne trives, og tiltrods for at oene huset saadanne associationer, 

 maa det jo bli et chancespil om Carex-frugtene netop skylles 

 iland paa en passende lokalitet. Det er for det forste et chancespil 

 om frugtene nogengang kommer iland; og dernæst hænder det nok 

 oftest at de blir liggende paa stranden uten at faa anledning til at 

 spire i det hele tat. — Det fremgaar herav at det maa være de 

 mest plastiske arter, de med mindst specialiserte krav til vokse- 

 stedets natur, som har lettest for at invadere isolerte ogrupper. 



Noget av det som forbauset mig mest under mine turer paa 

 Frooene var mangelen paa Molinia coerulea og Scirpus cæspitosu:^, 

 som begge to horer med til de alleralmindeligste planter i kyst- 

 traktene, og som ogsaa vokste paa Frøya. Ifølge Norman gaar 

 de ikke ut til de pelagiske oer, saa overensstemmelsen er altsaa 

 fuldstændig. Enten maa dette bero paa spredningsbiologiske eien- 

 dommeligheter, eller paa tilfældigheter. Men saalænge man ilvke 

 har noiagtige studier og eksperimenter at bygge paa, staar spors- 

 maalet aapent. Det samme gjælder næsten alle de paa side 137 

 opregnede planter. En del av dem er fundet paa Trænen, Selvær, 

 Værø og Rost, andre mangler. — Jeg skal her tilslut bare omtale 

 et par arter, som synes mig at være særlig interessante. 



Drosera longifolia er i Norge i det hele tat likesaa utbredt som 

 D. rotundifolia; begge gaar nordover helt til Magerøen og Syd- 

 Varanger. Ved Svellingen paa Froya var D. longifolia likesaa 

 almindelig som den anden. I Trænen er den fundet paa en av 

 oene,i) likeledes paa Værø (Norman), men ikke i Selvær eller paa 

 Rost. D. rotundifolia derimot anføres for alle disse ogrupper, tildels 

 som almindelig. Drosera longifolia har jeg heller ikke bemerket 

 paa Utsire (her var forøvrig heller ikke den anden art hyppig, idet 

 der manglet passende Sphagneta). Planten synes merkværdig nok, 

 ogsaa at mangle paa Færoene; (Ostenfeld p. 68) her er imidlertid 

 D. rotundifolia m. sj. — Begge arter har smaa lette frø, og synes 



1) Cfr. Dahl: Helgeland I, p. 57. 



