1916] PLANTEVEKSTEN PAA FROØENE OG NÆRLIGGENDE ØEH 143 



Hermed vil jeg avslutte omtalen av øenes flora. Jeg har før 

 karakteriseret denne som fattig. Det er indlysende at denne 

 armod er hovedaarsaken til den ensformighet som aabenba- 

 ret sig i vegetationens helhetspræg. Jo mindre artsforraadet 

 er, desto færre associationstyper, desto mindre avveksling i forma- 

 tionsbilledet. Det er ikke alene ogruppens extreme klimat 

 og dens ensidige edafiske forhold som i denne henseende har været 

 bestemmende, men ogsaa den isolerte beliggenhet, der som ovenfor 

 fremstillet, utvilsomt har dannet en hindring for planternes 

 vandring. Hvis f. eks. Narthecium, Molinia, de nævnte Carices o. 

 a. i fremtiden evner at sætte sig fast paa oene, vil der muligens ske 

 forandringer og forrykninger i den nuværende associationsmosaik. 

 Men det maa paa den anden side utvilsomt være vanskeligere for 

 disse arter at trænge ind i sluttede samfund, hvor der paa forhaand 

 er en bestemt «likevegt» mellem konstituentene, end at være med 

 paa at bygge op associationer fra begyndelsen av, og delta i utvik- 

 lingen og konkurrencen helt fra de første stadier av. ■ — Jeg 

 skulde være tilboielig til at tro, at hvis der i fremtiden ikke 

 indtræffer nævneværdige klimatoscillationer, vil vegetationens 

 nuværende fysiognomi i alt væsentlig holde sig konstant og 

 ikke undergaa væsentlige forandringer ad naturlig vei. 

 Derimot er det hoist sandsynlig at kulturen fra aar til 

 aar mere og mere vil paatrykke planteveksten sit stempel. Beit- 

 ningen og torvstikningen vil sikkert i tiltagende grad odelægge de 

 naturlige formationer og forskyve artenes frekvens, idet enkelte 

 begunstiges ved kulturpaavirkningen, mens andre stilles i bak- 

 grunden eller helt underti-ykkes. 



Vi ser derfor, at tiltrods for at man alt i alt maa si at der 

 paa dette lille arkipels oer er etableret en slags «likevegt» mellem 

 artene indbyrdes og mellem samfundene, saa er denne ikke helt 

 stabil. 



Og altid har der paa disse utoer, i langt sterkere grad end andre 

 steder, skedd et utvalg; forst som en folge av klimatiske og 

 edafiske forhold, dernæst paa grund av artenes forskjellig utviklede 

 spredningsevne, og endelig takket være menneskets indgripen i 

 den naturlige utvikling. — 



