ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAü. FÖRHANDLINGAR 1901, N:0 1. 89 



ligen märkligt exempel på en muterande växt. Under de tolf 

 år, som de Vries odlat denna växt i Amsterdams botaniska 

 trädgård, har den frarabragt ej mindre än sju (7) stötvis upp- 

 komna mutationer, som icke blott genom sina afvikande karak- 

 tärer utan äfven genom dessa karaktärers konstanta ärftlighet 

 förhålla sig alldeles som »goda arter». Somliga af de på detta 

 sätt uppkomna mutationerna (O. Gigas) synes vara lika väl 

 rustade för kampen för tillvaron som moderväxten (O. Lamar- 

 ckiana\ andra äro behäftade med vissa ofördelaktiga egenskaper 

 såsom ovanligt sköra stänglar (O. rubrinervis), dvärgartig växt 

 (O. nanella), sterila ståndare (O. lata) o. s. v. Endast en af 

 sju erhållna mutationerna (O. scintillans) visade sig vid utsäde 

 icke konstant, utan gaf en polymorf afkomma (55 % O. Lamar- 

 ckiana, 37 % O. scintillans, 1 % O. oblonga, 1 % O. lata). 



Det är nu mycket frestande, att i de förut beskrifna Biibus- 

 kulterna se en analogi till dessa Oenothera-kaltnrev, en analogi, 

 som blir än mera iögonenfallande, om man erinrar sig, att i?. 

 progenitus liksom O. lata utuiärker sig genom fullkomligt sterila 

 ståndare. Enligt min öfvertygelse äro också R. progenerans 

 och R. acutus (från Ryd) verkligen att betrakta som muterande 

 arter. Ett strängt vetenskapligt bevis för denna åsigt kan för 

 närvarande ej lemnas, då jag hittills ej haft tillfälle att som 

 DE Vries gjort med sina OenotJiera-Sirter, i flera generationer 

 odla dessa Rubusformer under kauteler, som fullkomligt utesluta 

 befruktning med främmande pollen. Det är min afsigt, att 

 snarast möjligt anställa sådana kulturer. 



Hvad slägtet Rubus beträffar, så är det af stort intresse, 

 att Areschoug redan i sitt för femton år sedan utgifna arbete 

 »Some observ. on the Genus Rubus» sett sig föranlåten antaga, 

 att artbildningen inom slägtet Rubus ofta försiggår stötvis. En- 

 ligt Areschoug är det hufvudsakligen förändringar i klimatet 

 (och jordmånen) som hos de till Skandinavien invandrade for- 

 merna småningom frambragt de inre förändringar, som utåt plöts- 

 ligt göra sig gällande i form af en stötvis verkande variabilitet 

 d. v. s. mutabilitet. 



