352 HELLSTRÖM, OM GRUNDÄMNENAS UPPKOMST. 



materiens foi^m gör sig gällande dels emellan större massor af 

 materien, dels emellan de mindre och de minsta partiklar, i 

 hvilka denna är i rummet uppdelad. 



Man har definierat begreppet »materia» så, att materien är 

 det, som har utsträckning i rummet och eger tyngd. Denna 

 definition är visserligen ingen definition i strängt logisk bemär- 

 kelse, men den har dock sitt värde såsom angifvande materiens 

 två vigtigaste egenskaper. Utaf dessa egenskaper, »utsträckning 

 och tyngd», har den moderna kemien hittills så godt som ute- 

 slutande fäst sig vid tyngden, den allmänna attraktionen emellan 

 större eller mindre mängder af materien, under det att den be- 

 tydelse, som forr/ien, utsträckningen i rummets olika riktningar 

 och sättet för denna utsträckning samt det modifierande infly- 

 tande, som formen måste utöfva på attraktionen och dess sätt 

 att verka emellan materiens minsta partiklar, hittills blifvit 

 nästan helt och hållet förbisedd. 



Om attraktionen (kraften) är direkt proportionell emot mas- 

 san (materien), så följer icke däraf utan vidare, att lika stora 

 massor alltid skola attrahera hvarandra på precis samma sätt. 

 Pä ett visst afstånd blir den absoluta attraktionen så godt som 

 densamma, oafsedt den form som de attraherande kropparne hafva; 

 men på korta afstånd ställer sig saken på ett annat sätt. Man 

 har tydligen på kemiens område allt för mycket fäst sig vid 

 den satsen, att attraktionen är proportionell med de attraherande 

 kropi»arnes storlek eller massa, men däremot för litet vid kon- 

 sekvenserna af den satsen, att attraktionen (kraften) är omvändt 

 proportionell emot kvadraten på afståndet. Tillämpar man den 

 satsen på den föreliggande frågan, så är det ej svårt att inse, 

 att äfven formen måste utöfva sitt stora inflytande på attrak- 

 tionens sätt att verka emellan kropparne. 



Antag, att vi hafva tvänne kroppar med lika stor massa, 

 men att den ena af dessa har formen af ett klot, den andra 

 formen af en kub, och att dessa båda kroppar få verka attra- 

 herande på en tredje kropp. I den klotformiga kroppen hafva 

 vi, ifrån medelpunkten räknadt, lika stor materiemassa utåt i 



