At.-vikt 



Oxidens färg; 



170,86 



svagt brun aktig 



171,14 



svagt brungul 



ÖFVBRSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1901, N:0 7. 577 



Materialet var således tämligen ensartadt och kunde under- 

 kastas en sista rening från spår af platina, kalcium m. fl. under 

 arbetets lopp inkommande föroreningar, livilka bortskaffades på 

 sätt Nilson angifvit. ^) 



För att utröna hur mycket den från afdrifningsskålarna in- 

 komna platinamängden förmår höja atoravikten, ombestämdes 

 den senare hos fraktion III, sedan platinan aflägsnats med svaf- 

 velväte. Efter fällning med oxalsyra erhölls fraktion Illa och 

 vid tillsats af HgN till filtratet ytterligare en liten fraktion Illb, 

 med nedanstående atomvikter: 



Oxid Sulfat 



Illa 0,4204 gr. 0,6800 gr. 



Illb 0,5739 gr. 0,9271 gr. 



Således hade den förra atomviktbestämningen till följd af 

 platinans närvaro utfallit minst en tredjedels enhet för högt. 



Sedan alla fem fraktionerna på samma sätt renats från pla- 

 tina och omfällts med oxalsyra, underkastades de ännu en serie 

 afdrifningar för aflägsnande af de sista spåren främmande jordar. 



De högsta atomvikter, som härvid uppnåddes, voro: 



Oxid Sulfat At.-v?:kt 



0,7791 1,2535 173,22 



0,5190 0,8353 173,05 



0,4905 0,7894 173,07 



Medeltal 173,11 



och fortsatta uppdelningsförsök med dessa tre fraktioner ledde 

 ej till erhållande af någon jord med högre atomvikt. 



Det funna medelvärdet afviker med blott ^/-^^q enhet från 

 Nilsons tal, hvilket omräknadt med här använda atomvikter 

 är 173,16 (S = 32,06, O = 16). Då således atomvikten hos mitt 

 renaste material blef konstant vid ett värde, som inom försöks- 

 felens gränser sammanföll med Nilsons, hade jag ingen anled- 

 ning att uppehålla mig på detta område, utan öfvergick till 

 studiet af ytterbiuras föreningar. 



^) Om ytterbiums atomvigt, p. 6. 



