578 ASTRID CLEVE, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM YTTERBIUM. 



Naturligtvis är deu möjligheten icke utesluten, att metallen 

 genom ännu obekanta metoder skulle låta uppdela sig i flera 

 element, men jag har lika litet som Nilson funnit några ke- 

 miska indicier tala för ett dylikt antagande. 



Atomvikten 173,1 får anses full säker på en decimal och 

 lägges i det följande till grund för alla beräkningar. Anmärkas 

 bör emellertid, att till framställning af en del salter användes 

 en jord med obetydligt lägre atomvikt, enär det i praktiken 

 var omöjligt att utan allt för stor decimering uppdrifva atom- 

 vikten hos hela materialet till dess teoretiska värde. Ytterbium- 

 halten har därför vid analys stundom utfallit något för lågt, 

 och i andra fall har oxalatets förhållande medfört liknande re- 

 sultat. Såsom längre fram skall visas, hör nämligen ytterbium- 

 oxalatet till de iättlösligare inom denna grupp; dess icke så all- 

 deles obetydliga löslighet gör sig i regeln kännbar vid analyser, 

 där metallen måste utfällas med oxalsyra. Fällning med ammo- 

 niak är därför att föredraga, när så ske kan. 



Endast en syrsättningsgrad, seskvioxidens, är iakttagen. 

 Ett försök att erhålla lägre oxider genom försiktig upphettning 

 af ytterbiumoxalat i öfvertäckt degel till konstant vikt gaf 

 negativt resultat. Återstoden glödgades sedan för bläster i öppen 

 degel utan att förändras i vikt samt var identisk med den 

 ur nitratet eller sulfatet framställda oxiden. 



Alla i det följande meddelade spec. viktbestämningar äro 

 utförda genom vägning i luft och benzol enligt O. Petterssons^) 

 metod. Benzolens spec. vikt bestämdes särskildt för hvarje 

 försök. 



III. Ytterbiuraföreiiingar. 



Ytterbiumoxid. 



Yb,,03. 



Är undersökt och beskrifven af Nilson -) som fann den höga 

 sp. vikten 9,175. I absolut rent tillstånd färglös, har oxiden 



') Ber. d. deutsch, ch. Ges. 9. p. 1551) (1876). 

 -) Om vtterbiuniK !itoTnvie;t, p. 8. 



