ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1886, N:0 7. 215 



antagits, att den slutliga längden Zj af tråden blitVer densamma, 

 i livilken ordning temperatur och spänning förändrats och att 

 när så icke är förhållandet formeln icke är exakt. Jag har 

 äfven uttryckligen framhållit i min förut anförda uppsats, att 

 en sådan förutsättning är nödvändig samt att det endast är 

 inom spänstighetsgränsen formeln är gällande. Öfverskrides denna 

 gräns återkommer tråden efter spänningens upphörande icke till 

 den ursprungliga längden, och man känner af Wertheims och 

 andras undersökningar huru svårt det är att med säkerhet af- 

 göra när spänstighetsgränsen blifvit uppnådd, samt att tiden ut- 

 öfvar ett icke oväsentligt inflytande i detta hänseende. Här- 

 till kommer, att såsom åtskilliga nyare försök af Comstock, 

 Weinhold o. a. utvisa det icke alltid är säkert, att en upp- 

 hettad fast kropp efter afsvalning noggrant återtager sina ur- 

 sprungliga dimensioner, och det är icke osannolikt, att äfven här 

 tiden är af betydelse. I ena som andra händelsen är trådens 

 längd L en funktion icke blott af P och t, utan äfven af andra 

 qvantiteter, som svårligen kunna införas med i räkningen. For- 

 meln (1) kan derför endast motsvara det fall, när nämda vilkor 

 är uppfyldt och det är ingalunda osannolikt att den i andra fall 

 kan märkbart afvika från verkligheten. Den är i sjelfva verket 

 strängt gällande endast för ett ideelt tillstånd hos de fasta krop- 

 parne eller hvad man kan kalla för fullkomligt fasta kroppar, 

 likasom Mariottes och Gay-Lussacs lagar strängt taget blott 

 äro tillämpliga för det ideella tillstånd som benämnas fullkom- 

 liga gaser, från hvilka de verkliga gaserna betydligt kunna af- 

 lägsna sig. För de af mig undersökta metalltrådarne var dock 

 öfverensstämmelsen tillfredsställande. 



Det synes äfven sannolikt, att eqv. (2) är allmänt gällande 

 så snart JP och /It tagas tillräckligt små och att således eqv. 

 (3) är rigtig. I alla händelser kan man icke af de afvikelser, 

 som eqv. (2) företer å jemförelsevis stora värden å JP och zlt, 

 draga den slutsats att äfven eqv. (3) afviker från verkligheten. 



För att göra formeln allmänt gällande, sätter Graetz läng- 

 den L, som tråden erhåller, då den först spännes och sedan upp- 



