230 NATHOKST, LEMNINGAR AF DRYAS I ÖSTERGÖTLAND. 



naturligtvis gynsammare, i det att så småningom enstaka berg- 

 toppar torde hafva höjt sig öfver istäcket. Och dertill kommer 

 måhända ännu en möjlighet, som vid frågan om växternas van- 

 dring norrut icke bör förbises, de kunna tilläfventyrs hafva 

 vandrat öfver isen på dess vid smältningen allt mera blottlagda 

 moräner. Man finner t. ex. på Spetsbergen, att floran ej dröjer 

 att infinna sig på de moräner, hvilka vid de tillbakagående is- 

 strömmarnes nedre del genom smältningen blottläggas, om man 

 visserligen ännu ej iakttagit dem särdeles långt upp på isen. 

 Om inlandsisen i Skandinavien — såsom man af rullstensåsarne 

 kunde vara frestad att antaga — slutligen afsmälte relativt ha- 

 stigt, ej blott från isens kant utan samtidigt till hela massan, 

 så att isen blef hvad K. J. V. Steenstrup för likartade för- 

 hållanden i Grönland kallat »död», så skulle dess yta så små- 

 ningom blifvit betäckt af de genom smältningen blottlagda inre 

 moränerna, och denna yta skulle helt säkert kunnat erbjuda 

 lämplig växtort åtminstone för en del af den arktiska florans 

 representanter. Men tyvärr känner man ännu allt för litet om 

 isens afsmältning i mellersta Sverige för att kunna draga några 

 slutsatser i berörda hänseende. Man vet ej heller om isens till- 

 bakagång i dessa trakter skedde på grund af det förmildrade 

 klimatet eller på grund af det inbrytande hafvet. För Skåne, 

 som endast delvis blifvit betäckt af det haf, i hvilket mellersta 

 Sveriges marina glacialfauna lefde, känner man, att isens af- 

 smältning skedde på land. Och såsom en gifven följd deraf är 

 provinsen rik på glaciala sötvattensbildningar. Men huru det i 

 detta hänseende förhållit sig med mellersta Sverige, vet man 

 ännu ej, och ej heller är ännu gränsen för det forna ishafvets 

 område der fastställd. 



Den omständigheten, att man allt hittils icke uppdagat 

 några glaciala sötvatten sleror i mellersta Sverige, kunde visser- 

 ligen i förstone tyckas tala för, att isen der, i motsats mot i 

 Skåne, icke afsmält på land utan dragit sig undan för det in- 

 brytande hafvet. Detta må verkligen för de lägre delarne af 

 landet hafva varit förhållandet. Men såsom bekant finnas flere 



