ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 86, N:0 8. 237 



omständighet kan draga några allmängiltiga slutsatser. Kalk- 

 tufFen vid Berg säger tyvärr i detta hänseende intet, ty den är 

 afsatt under en långt senare tid, då ek, lind, hassel voro de i 

 trakten rådande trädslagen. — 



Det torde slutligen här vara på sin plats att med några 

 ord vidröra en annan fråga, som äfven på sätt och vis kan 

 sägas beröras af nu meddelade fynd. I ett för tjugusex år sedan 

 (10 Oktober 1860) inför K. Vetenskaps-Akademien af professor 

 Sven Loven hållet föredrag »om några i Vettern och Venern 

 funna Crustaceer» påvisades nemligen för Vetterns vidkommande, 

 att denna sjö hyste en i djupare vatten lefvande fauna af ur- 

 sprungligen marin och på samma gång arktisk karakter. Denna 

 fauna uppfattas af LovÉN såsom en reliktfauna frän den tid 

 då Vettern — öfver Östersjön och Ladoga — stod i förbindelse 

 med Ishafvet: . . . »några få gynnade (arter), sådana som i en 

 högre grad än andra egde förmågan att lämpa sig efter det 

 främmande medium, och som redan i sitt förra hem, det föga 

 saltrika Ishafvet, vant sig att lefva t. ex. der, hvarest smäl- 

 tande jöklar utspäda vattnet, eller vid flodmynningar, skulle i 

 ett och annat af de största vattnen hålla ut längre än andra, 

 och slutligen ensamme blifva vid lif». . , . »Ett sådant vatten 

 är Vettern» ... 



Det torde ej böra förbises, att fyndet af de fossila Dryas- 

 bladen vid Vetterns strand har en viss betydelse för den af 

 LovÉN uttalade åsigten. Ty kalktuffen vid Rangiltorp har af- 

 satt sig sedan hafvet redan vikit tillbaka från dessa trakter. 

 Och då nu denna kalktuff innehåller lemningar af arktiska väx- 

 ter, så kan man följaktligen deraf draga den slutsatsen, att 

 Vettern afskiljdes från hafvet medan klimatet ännu 

 var arktiskt. 



