286 WIDMAN & ABENIUS, KALILUTS INV:N PÄ BROMACETAMIDODKKIVAT. 



Vid fortsatta undersökningar har det emellertid visat sig, 

 att de båda kropparne trots alla likheter icke äro identiska. 



För det första äro icke smältpunkterna i verkligheten all- 

 deles lika. Den uppgifna smältpunkten för hydrokarbostyril är 

 för låg. Friedländer och A. Weinberg ^) hafva sedermera 

 uppgifvit den ligga vid 163° och sjelfva hafva vi funnit vårt 

 preparat konstant smälta vid 165^ Vidare hafva Ivloroplatinaten 

 alldeles afvikande sammansättning. Dessutom förhålla sig de 

 båda kropparne olika vid behandling med alkoholisk kalilut och 

 slutligen gifva de äfven olika produkter vid behandling med fos- 

 forpentaklorid. 



Kloroplatiiiat af hydrokarbostyril. 



[C9H9NO . HClJoPtCl^ + 2H2O. 



Om en lösning af ren hydrokarbostyril i uppvärmd rykande 

 saltsyra blandas med en varm med något rykande saltsyra för- 

 satt platinakloridlösning, uppstår ingen fällning. Koncentreras 

 lösningen i värme, utkristalliserar vid afsvalning ett gult salt i 

 vackra, väl utbildade, nästan rätvinkliga taflor, som efter utpress- 

 ning smälta vid 172°. 



Analys: 



0,3497 gr. utpressad substans förlorade vid torkning vid 110' 

 0,0202 gr. i vigt och gaf efter förbränning 0,0923 gr. Pt. 



Beräknadt Funnet, 



för [C(,H{,N0.HCl]oPtCl4 + SH^O: 

 Pt 26,30 26,39 



Saltet kristalliserar således, såsom är mycket vanligt vid 

 kinolinderivaten, med 2 mol. HoO. Vigtsförlusten vid torkning 

 vid 110' är visserligen för stor (funnet: 5,7ö % beräknadt: 4,87 %), 

 men detta beror påtagligen därpå, att den svaga basen har af- 

 gifvit en del klorväte på samma gång som saltet har förlorat 

 vatten. 



') Berichte der Deutsch, cheni. Gesellsch. XV p. 1423. 



