ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1886, N:0 10, 305 



af Davy, Becq,uerel, Harris, Riess och andra. Warburg^) 

 har bekräftat den af Coulomb funna lagen, att förhållandet 

 mellan elektricitetsförlusten i en gas för ett visst tidsmoment och 

 hela laddningen i samma tidsmoment, är konstant, men han fann 

 ■derjemte, i motsats mot sina föregångare, att denna konstant är 

 olika för olika gaser samt att fuktigheten icke derpå utöfvar något 

 inflytande. Nämnda konstant visade sig vara för vätgas blott 

 hälften så stor som för atmosferisk luft och kolsyra. Föröfrigt fann 

 •äfven Warburg, på samma sätt som hans föregångare, att förlust- 

 konstanten förminskades i samma mån som gasen förtunnades. 



På sista tiden har LuviNi-) uppträdt mot riktigheten och 

 rätta tolkningen af de undersökningar, som nu blifvit anförda, 

 samt meddelar några af honom anställda försök, hvilka efter 

 hans åsigt skola bevisa, att den elektricitetsförlust, som uppstår, 

 då en elektricerad kropp befinner sig i luft eller i en gas, icke 

 får tillskrifvas kroppens beröring med det gasformiga ämnet. 

 Han antager, att nämnda förlust, om någon sådan verkligen 

 uppstår, förorsakas derigenom att elektriciteten bortledes genom 

 de ej fullt isolerande stöd, hvarpå kroppen uppbäres eller bort- 

 föres af de stoftpartiklar, som finnas i luften och som genom 

 beröring med kroppen blifva elektriska, bortstötas från densamma 

 och beröfva den på detta sätt en del af dess laddning. Han 

 antager på grund häraf, att man måste betrakta gaserna, äfven 

 om de äro fuktiga, såsom fullkomliga isolatorer. Vi skola strax 

 se, huru denna åsigt förhåller sig till några öfriga egenskaper 

 hos gaserna. 



Faraday har, såsom bekant är, undersökt elektricitetens 

 slagvidd i olika gaser och dervid funnit, att denna är olika för 

 olika gaser. Ehuru den använda methodeu icke är af beskaffenhet 

 att kunna lemna fullt noggranna resultat, så måste dock resul- 

 tatet i liufvudsak vara tillförlitligt. Härvid visade sig, att slag- 

 vidden för samma laddning var för vätgasen ungefär dubbelt så 

 stor som för atmosferisk luft. Det är allmänt bekant och genom 



') PoGG. Ann. B. 145 p. 578 (1872). 



^) La Lumiére électrique för d. 18 Sept. 1886. 



