ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1893, N:0 1. 9 



då r räknas ut från vågens medelpunkt, som äfven är medel- 

 punkt för en kula S. Häraf följer, att för punkter på ändligt 

 af stånd från denna kula S kommer, när man sätter, såsom jag 

 på annat ställe gjort l ) och som det fins anledning till, h af 



i 

 samma storleksordning som q 3 , deremot m Q af samma stor- 



2 - l - 

 leksordning som q q q 6 , hastighetsfunktionen xp att blifva till- 

 närmelsevis 



" l TT, 



r 



h vare st U' härrör från de andra kulorna S. Vi få då sätta i 

 formlerna ofvan: 



W=m, U=U' 



Qn^n It dm, 



och dermed bekomma vi 



(-26) 

 följaktligen, emedan m har värdet (1) och vi ha att räkna med 

 två vågor från hvarje S under tiden 2d: 



(3) J(T+P) = ?f2 m ° 2 - 



3. Såsom i definierats i Öfvers. Nov. 1887 sid. 555, blir 



(4) ]/2/r^ x^|m — == ids , 



då summeringen utsträckes öfver alla punkter S v i ett tvärsnitt 

 af L. En partikel i L betecknas då vexelvis med 8 l eller S' x 



äfven t i st. f. h). — Alltid ha vi betraktat den våg, vi få af 



1 cos hr 



a 



S:a volumändring, när S rör sig, såsom sammansatt af sferiska elementar- 



vågor (Öfvers. Apr. 1886 sid. 6^). Den föregående integralen fffa 2 Qdxdydz 



blir summan af de till de särskilda elementarvågorna hörande integralerna 



af samma form. För hvar och en af dessa elementarvågor gäller det, att 



or är konstant, oberoende af tiden. Derför blir ock det uttr) 7 ck, vi erhålla 



för energien, konstant, såsom å priori inses vara nödvändigt. 



') >Zur Wellentheorie etc.» sid. 435. 



