20 BACKLUND, THEORIEN FÖR DE ELEKTRISKA STRÖMMARNE. 



En magnetisk kropp af det vanliga slaget skulle i analogi 

 härmed vara att betrakta som genomdragen af ett eller flera 

 lager, livart och ett af jemförelsevis obetydlig bredd (a" — a") 

 och omottagligt för magnetisk inverkan. — 



Hela tiden ha vi antagit, att *S och P stå stilla och att 

 vinkeln J/1 är 90". 



14. Låtom oss nu antaga, att P rör sig i en cirkulär 

 bana kring S medan fortfarande Jz/ = 90°. Låtom oss ock an- 

 taga, att P roterar uniformt omkring en axel J' genom medel- 

 punkten. När P.s kärna vunnit en mera solid konsistens, så 

 att de ofvan nämnda, af vågorna från S bildade, af punkter <S 

 bestående cylindriska partiklarna med sina omgifvande elektriska 

 strömmar ömsesidigt så qvarhålla hvarandra, att endast jem- 

 förelsevis små variationer af deras relativa lägen kunna komma 

 till stånd, så har kärnan bekommit en mera permanent magne- 

 tisk karakter med magnetiska axeln (J") fast i kärnan. Men 

 för att ett sådant tillstånd skall mera orubbadt bevaras, måste 

 det magnetiska inflytandet på kärnans inre vara reduceradt till 

 ett minimum. Man får äfven för de andra delarne af P det 

 magnetiska inflytandet som minst, när P.s magnetiska tillstånd 

 är sådant, att det kan uttryckas genom de följande tre magne- 

 tiska lagren: på sferen med radien a, det är P:s yta, ett lager 

 med yttätheten: 



/11N 3 M T 



(11) — -. , cos rJ, 



då vi försumma termer af samma storleksordning som den andra 

 termen i uttrycket (8), — och vidare, med samma grad af ap- 

 proximation, på sferen med radien a", d. v. s. P:s kärnas fasta 

 höljes större yta, ett lager med yttätheten: 



3 M 



(12) + W3 C ° SrJ 



samt på det samma fasta höljets mindre yta, d. ä. sferen med 

 radien a'", ett lager med yttätheten: 



(13) — -. ti cos rJ". 



