ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 189 3, N:0 1. 21 



Olikheten mellan riktningarna J" och J i uttrycken (11) samt 

 (12) och (13) innebär, att det athmosferiska lagret hos P fått 

 af rotationen kring J' sina partiklar förskjutna och dess orubb- 

 ligare förbundna med P:s kärna, ju längre från athmosferens 

 yttersta gräns de ligga. 



För en punkt i P:s kärna blir nu den magnetiska poten- 

 tialen af alla strömmarne tillhopa lika med noll; kärnans mag- 

 netism får nära på öfverallt konstant intensitet och konstant 

 axelriktning; medan P roterar, kommer det magnetiska till- 

 ståndet inom P:s athmosfer att betydligt variera, men vi få 

 endast från lagren (12) och (13) magnetisk verkan på en i P:s 

 athmosfer inskjuten främmande kropp, ty *S:s verkan på denna 



kropp är upphäfd af lagret (11). 



ii / 



15. Då vi försumma sådana termer som —-? , försumma 



vi äfven den del af P:s verkan på en magnetisk partikel i dess 

 athmosfer, som särskildt beror af P:s rotationshastighet och P:s 

 rörelse kring »S. 1 ett fall är det lätt att supplera denna brist. 

 När nämligen J' och J" ha konstant samma riktning som J, 

 få vi, efter uttrycken (9) och (10) för de magnetiska lagren på 

 P:s kärnas omagnetiska hölje, den magnetiska potentialen af P 

 och *S tillsamman i afseende på enhetsmängden positiv magne- 

 tism, placerad i en punkt, som åtföljer P i dess rörelse och som 

 befinner sig i P:s athmosfer och är på afståndet r från P:s 

 medelpunkt, lika med: 



Ma" 3 — a'" 3 T 3Ma"° — a'" 5 



— -„ ^ cos rj H 5 cos rJ cos r I . 



z/ d r- <d* r å 



Det blir särskildt den sista termen som varierar med P:s rörelse. 

 — Men vi ha då antagit J, J', J" parallela samt ^z/ = 90°. 



16. Vilja vi förlikna jorden vid en kropp P och solen vid 

 en kropp S, så blir det nödvändigt att äfven fästa afseende vid 

 olikheten i riktning mellan J, J', J". M skulle emellertid nu 

 betyda solens och 



ni rtti 



, r a * — a å 



