22 BÄCKLUND, THEORIEN FÖR DE ELEKTRISKA STRÖMMARNE. 



jordens magnetiska moment. Värdet för det senare kunna vi 

 efter Gauss skrifva lika med 



1025,031 



i cm-gr-sek-måttet. Men huru stort skall värdet för a" 3 — a'" 3 

 eller hvilket värdet för M vara? Vi antaga, att magnetismen 

 hos solen är alstrad af ensamt den energi, hvilken uppstått af 

 solpartiklarnes sammanslutning till ett helt, i det vi anse, att 

 de vågor, som parallelt med solens equator omkretsa solens par- 

 tiklar och enligt det föregående just göra solen magnetisk, äro 

 bildade af samma vågor, som i det medium, som omgifver sol- 

 partiklarna, uppkommit vid dessas sammanstötning, derigenom 

 att hastigheterna ändrats. Men det är lätt att beräkna beloppet 

 af den energi, som tillhör de på detta vis uppkomna vågorna, 

 Den blir helt enkelt solens NEWTON'ska potential i afseende på 

 sig sjelf. Partiklarna ha då antagits besitta de i Öfvers. Juni 

 1887 n:o 38 sid. 354, 355 anmärkta oändligt korta samtidigt 

 försiggående oscillationerna och det yttre mediet har antagits 

 bestå af en gas med oändligt liten täthet ( = ()) och en osamman- 

 tryckbar vätska med jemförelsevis ännu mindre täthet (=(^). 

 Den nämnda potentialens värde är 



då med m förstås solens massa, med R solens radie och med f 

 attraktionen mellan enhetsmassorna på enhetsafståndet, alltså 

 ungefär 



(14') 10 48 ' 37 



Erg. 



Den magnetiska energien hos solen är åter de nämnda 

 molekularströmmarnes potential i afseende pä sig sjelf, således 



4 M 2 

 (15) 3*™' 



när med v betecknas solens volum. 



