24 BÄCKLUND, THEORIEN FÖR DE ELEKTRISKA STRÖMMARNE. 



starkt magnetisk och i fall jorden och de öfriga planeterna vore 

 konstituerade som P, en rubbning i planetbanorna skulle upp- 

 komma, livarom observationerna kunde upplysa. Men vi se- 

 snart, att de i fråga satta störningarna blifva för obetydliga 

 för att kunna bestyrkas eller vederläggas af de astronomiska 

 iakttagelserna. 



Om nämligen a" — a'" försummas vid sidan om a' ocli 

 vidare planeternas massor försummas vid sidan om solens massa, 

 så kommer för de af »S:s magnetism framkallade störningarna i 

 P:s bana kring *S funktionen 



rri \z/ 3 / 



att fungera som störningsfunktion, i den mening, att denna 

 funktions första partiella deri vätor i afseende på koordinatorna 

 för P:s medelpunkt uttrycka komponenterna längs koordinat- 

 axlarne af störningen i acceleration för rörelsen omkring S; m r 

 betyder massan af planeten P. Solen är här S. 



Med denna störningsfunktion beräknas utan svårighet, — 

 efter Lagrange's störningsformler, — de förändringar, som 

 planeternas banelement erfara af solens magnetism. Hålla vi 

 oss endast till de mest betydande af dessa ändringar, så ha vi 

 blott att anteckna följande sekulära störningar i c = tiden för 

 periheliipassagen och % = perihelii longitud: 



för Mercurius : Be = + 3 S • 10" 82 ÅPT D Å = + 3",6 10- 82 M*T 

 Venus +3-10- 83 » + 0, 9 1()- 83 » 



Jorden +4-10- 84 » +0,9l0- 84 » 



Mars +8 -10- 85 » +0, 8 10- 85 ». 



För de öfriga planeterna blifva störningarna betydligt mycket 

 mindre. Och hvarken få vi sekulär störning i några andra af 

 banelementen än c och /, ej heller någon betydande periodisk 

 term i De eller D%. 1 ) Seklet (36525 dagar) är enhet för T. 



') Jag bör särskildt nämna, att för a', som är radien för det athmosferiska 

 höljets yttre gräns, är ofvan användt värdet för den observerade planet- 

 radien, bvilket måhända är ett för litet värde för a. 



