ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1893, N:0 1. 33 



substanser uppstå, nämligen de båda redan i inledningen om- 

 iiämda oximanhydriderna, den kväfvefria kroppen C 18 H 16 4 och 

 slutligen dioximen af difenyltetraketon. För framställningen och 

 särskiljandet af dessa kroppar, hvilket i början erbjöd åtskilliga 

 svårigheter, visade sig efter flerfaldiga försök slutligen följande 

 förfaringssätt vara ändamålsenligt. 



Triketonen löstes i tämligen mycket alkohol och försattes 

 •med sin lika vigt klorvätesyrad hydroxylamin; blandningen upp- 

 värmdes på vattenbad, till dess glänsande kristallfjäll började 

 afskilja sig, hvilket vanligen inträffade efter omkr. 1 timme, 

 -och fick därefter stå i två dagars tid vid vanlig temperatur. 

 Därvid utkristalliserade en blandning af de båda azoxolerna och 

 •den kväfvefria kroppen, under det att moderluten utom en del 

 smetiga biprodukter hufvudsakligen innehöll dioximen af tetra- 

 ketonen. Den affiltrerade kristallmassan löstes sedermera i 

 kokande alkohol, hvarur vid afsvalning i första hand en bland- 

 ning af gulaktiga fjäll (monoximens anhydrid) och tjocka, gula, 

 rombiska prismer (den kväfvefria kroppen) ansköt. De först- 

 -nämda uppslammades genom omröring i moderluten och afhäldes 

 jämte denna från de jämförelsevis tyngre prismatiska kristallerna. 

 Sedan denna operation upprepats flera gånger, 1 ) uppvärmdes 

 moderluten, till dess de däri uppslammade fjällen fullständigt 

 'löst sig. Vid afsvalning utkristalliserade monoximens anhydrid 

 ånyo och i något renare tillstånd. Den affiltrerades genast, 

 •och filtratet afdunstades, hvarvid en kristallisation n:r 2 erhölls, 

 bestående dels af ytterligare en kvantitet kväfvefri substans, 

 dels af anhydriden till dioximen. Dessa skildes lätt genom ut- 

 plockning för hand af de genom olika färg och form utmärkta 

 kristallerna. Sedan pä detta sätt de olika föreningarna blifvit 

 approximativt åtskilda, renades de slutligen hvar för sig genom 

 upprepade omkristalliseringar. 



') Alltid med användande af samma alkoholkvantitet, hvarur kristalliseringen 

 försiggått. 



Öfters, af K. Vet.-Akad. Förh. 1893. Arg. 50. N:o 1. 3 



