134 WIDMAN, DIHYDR0KINAZ0LINJ3R. 



Behandlar man t. ex. o-amidobenzylacetanilid: 



/CH<, — Ps . C fi H- 



C 6 H 4 < ' i 6 ° 



6 NI] 2 CO CH 3 



med saltsyra, kan man erhålla följande 3 kroppar: 

 o-aniidobenzylanilin : C 6 H 4 < 



CHo . NH . C 6 H 5 



NH 



o-acetamidobenzylanilin : C 6 H X 



CH 2 . NH . C 6 H 5 

 NH.CO CH 3 



och benzometylfeiiyldihydrodiazin (nietylfenyldihydrochinazolhi) : 



/CH 2 — N . C 6 IL 

 C 6 H 4 < " i \ 



X N=C.CH 3 



Reducerar man således o-nitrobenzylacetanilid med tenn och 

 saltsyra, kan man allt efter olika temperatur och koncentration 

 erhålla 4 olika föreningar. 



Under sådana förhållanden är det icke så mycket att undra 

 öfver, att olika forskare förut kommit till olika, h varan dra mot- 

 sägande resultat, hvilka, då undersökningarne blifvit utförda på 

 olika föreningar, hafva gifvit anledning till alldeles felaktiga 

 slutsatser såsom t. ex. det nyss anförda yttrandet af Paal och 

 Krecke. 



Saken förhåller sig i sjelfva verket så, att en olikhet mellan 

 fenyl- och tolylserierna alldeles icke existerar, utan att nitrofenyl- 

 föreningen reduceras till amidoderivat lika väl som nitrotolyl- 

 föreningen, och att tolylderivatet kan kondenseras till anhydrobas 

 lika väl som fenylföreningen. Att Paal och Krecke erhöllo 

 en anhydrobas vid reduktion af o-nitrobenzylacetanilid med tenn 

 och saltsyra, berodde i sjelfva verket på en sekundär inverkan af 

 saltsyran på det först bildade amidoderivatet, trots att de nämnda 

 forskarne förklarat ett sådant antagande »nicht statthaft». 1 ) 



Paal och Krecke hafva för öfrigt äfven missuppfattat 

 andra reaktioners förlopp och i sammanhang därmed vissa af 

 dem framstälda föreningars konstitution. 



') 1. c. XXIV, P . 3050. 



