140 WIDMAN, DIHYDB.OKINAZOLINER. 



Materialet för analys I var framstäldt enligt den första, för 

 II efter den senare metoden. 



Hy dr oklor ätet är mycket lättlösligt i vatten, men svårlösligt 

 i stark saltsyra. 



Att reaktionsprodukten vid reduktion med zink och ättik- 

 syra verkligen är o-amidobenzylacetanilid och icke »metylfenyl- 

 dihydrokinazolin», såsom Paal och Krecke uppgifvit, är så 

 mycket säkrare, som redan den oljeformiga råprodukten vid 

 kokning med ättiksyreanhydrid lätt och i mycket godt utbyte ger 

 den af Paal och Krecke först framstälda och beskrifna.. vid 

 121° smältande o-acetamidobenzylacetaniliden: 



/C fi H- 



C 6 IV 2 VX)CH 3 

 X NH . COCH3 



under det att anhydrobasen vid samma behandling blir alldeles 

 oförändrad, hvarom jag öfvertygat mig genom särskildt försök. 



Under sådana förhållanden kan icke häller den af samma 

 forskare beskrifna, vid 126 — 127° smältande föreningen vara 

 o-amidobenzylacetanilid, utan måste hafva en annan konstitution 

 (se nedan o-acetamidobenzylanilin). 



o-Amidobenzylacet-p-bromanilid. 



/CH«,— N . C fi H- 



C 6 H 4 < " l 6 ° 



X NH 2 CO CH 3 



Till följd af o-nitrobenzylacetbromanilidens svårlöslighet i kall 

 alkohol kan reduktionen i detta fall icke utföras med zink och 

 saltsyra i alkoholisk lösning. 



Reducerar man nitroföreningen på vanligt sätt med zink och 

 ättiksyra, erhåller man en produkt, som är röd och på grund 

 af närvarande föroreningar kristalliserar blott med svårighet. 

 Därur kan dock ren amidofö rening erhållas i vackra, färglösa, 

 vid 106 — 107° smältande taflor. 



Utan hvarje bildning af föroreningar försiggår däremot 

 reduktionen, om man tillsätter saltsyra till ättiksyrelösningen. 



