152 WTDMAN, DIHYDROKINAZOLINER. 



Det fasta dubbelsaltet öfvergjutes i en kolf med uppvärmdt, 

 gult svafvelammonium och kloroform, hvarefter kolfven tillslutes 

 och skakas, tills blandningen är klar. Kloroformskiktet aftappas, 

 tvättas några gånger med vatten och filtreras genom ett med 

 kloroform fuktadt filtrum. Efter lösningsmedlets afdestillering 

 återstår en färglös olja, som utan vidare stelnar till hvita, vid 

 104—106° smältande taflor och utgör så den fria basen i rent 

 tillstånd. 



Enligt denna metod har jag erhållit den fria basen i ett 

 utbyte af ungefär 65 % af använd amidobenzylacettoluid. 



1) 0,1775 gr. substans gaf 0,5 286 gr. C0 2 och 0,ii26 gr. H 2 0. 



2) 0,i76i gr. substans gaf 17 kem. torr N-gas vid 13° och 

 761 mm. tryck. 



Beräknadt. Funnet. 



C 16 192 81,36 81,30 



H 16 16 6,78 7,04 



N 2 _28 11,86 11,58 



236 100,oo 99,92. 



Benzometyl-p-bromfenyldihydrodiazin. 



(Metyl-p-bromfenyldihydrokinazolin). 



o-Amidobenzylacetbromanilid kokades enligt beskrifna metod 



1V 2 timme med alkoholisk saltsyra. Efter alkoholens bortkokande 



utkristalliserade ett svårlösligt salt som efter torkning vid 100° 



är sammansatt enligt formeln: 



/CH 2 — N . C 6 H 4 Br 

 C 6 H 4 \ ! .HCl 



6 4X N==C.CH 3 



och således utgör hydroklorat af den bromhaltiga anhydrobasen. 



0,24 9 9 gr. vid 110° torkad substans förbrukade vid titrering 



7,30 kem. V 10 -normal silfverlösning. 



Ber. för C 16 H 13 N 2 Br . HCl. Funnet. 



Cl 10,52 10,37. 



Då saltets lösning försattes med amoniak, utföll basen som 

 en olja, hvilken delvis stelnade lätt till långa nålar. Den är 

 lättlöslig i alkohol och kristalliserar knappast därur. 



