154 WIDMAN, DIHYDROKINAZOLINER. 



på vattenbad med rykande saltsyra utan att kunna märka något 

 spår af saponifikation eller annan förändring. 



T. Reduktion af föreningarne: 



/CH 2 — N . R 

 C fi H 4 \ " i 



6 X N0 2 CO CH 3 



genom kokning med tenn och saltsyra. 



Då Paal och Krecke reducerade nitrobenzylacetanilid med 

 tenn och saltsyra erhöllo de tenndubbelsalt af den kondenserade 

 fenylbasen och dessutom i moderlutarna tenndubbelsalt icke, 

 såsom de antogo, af amidobenzylacetanilid, utan, såsom ofvan är 

 visadt, af acetamidobenzylanilin. Vid reduktion af nitrobenzyl- 

 acet-jt>-toluid och af nitrobenzylbenzanilid likaledes med tenn 

 och saltsyra erhöllo Lellmann och Stickel föreningar, hvilka 

 de visserligen angåfvo såsom kondenserade baser, men hviika af 

 SÖDERBAUM och mig visades vara resp. amidobenzyltoluidin och 

 amidobenzylbenzanilid. 



Om dessa hvarandra motsägande resultat hittills förefallit 

 oförklarliga, så äro de dock nu lätt begripliga. Den vid kok- 

 ning med tenn och saltsyra inträdande reaktionen är nemligen 

 af tvåfaldig art. Först blir nitrogruppen reducerad och därpå 

 kan saltsyran inverka på det bildade amidoderivatet. Denna 

 inverkan kan, såsom jag ofvan visat, leda till bildning af 3 olika 

 klasser af föreningar. Inträder ingen sekundär inverkan, erhålles 

 dessutom oförändradt amidoderivat. Det är intressant att finna, 

 att vid i det stora hela ett och samma reduktionsförfarande 

 representanter för alla fyra slagen af föreningar blifvit iakt- 

 tagna. 



Detta visar för öfrigt, att nitroföreningarnes upphettning 

 med tenn och saltsyra utgör en mycket osäker metod för fram- 

 ställning af anhydrobaserna och lätt kan leda till andra pro- 

 dukter än dem, man söker. Vida mer att rekommendera torde 

 det ofvan under IV angifna framställningssättet vara. 



