ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1893, N:0 3. 201 



medgifver, för att icke säga, påkallar, en annan tolkning 

 af reaktionsförloppet mellan isonitrosoketonerna och acetyl- 

 klorid. 



Egde acetylderivatet verkligen normal sammansättning, eller 

 med andra ord vore acetylgruppen på vanligt sätt bunden vid 

 oximidogruppens syre, borde spaltningen uppenbart försiggå en- 

 list formeln: 



R . CO . CH : 



+ O 



NO . COCH 3 = R co CH0 + NH ^ 0C0CI j 3 

 H 2 (NH 2 OH, HOCOCH3) 



och man borde följaktligen utom ketonaldehyden erhålla en ace- 

 tylerad hydroxylamin, isomer — icke identisk — med den förut 

 bekanta acethydroxamsyran. Men då i sjelfva verket just denna 

 acethydroxamsyra uppstår, innebär detta en omisskännelig an- 

 tydan, att det ursprungliga acetylderivatet i likhet med hydroxam- 

 syran sjelf innehåller sin acetylgrupp direkt bunden vid kväfve- 

 atomen. Detta förhållande kan utan svårighet förklaras på föl- 

 jande sätt: 



Vid acetylkloridens inverkan på isonitrosoketonen är det icke 

 oximidogruppens väte, som på vanligt sätt ersattes af acetyl, utan 

 acetylkloriden adderas till nitrosoketonen under upphäfvande af 

 dubbelbindningen mellan kol och kväfve: 



1) R . CO . CH : NOH R . CO . CH . NOH 



+ CH3CO . Cl Cl COCH3 



Additionsprodukten, (som utan svårighet kan isoleras, jfr 

 ofvan senast citerade uppsatser) utbyter vid behandling med kallt 

 vatten ytterst lätt sin kloratom mot hydroxyl: 



2) R . CO . CH . NOH R . CO . CH . NOH 



; II + H o = II 



Cl COCH3 ■ OH COCH3 



Den sålunda bildade »hydratiserade acetylföreningen», hvilken 

 alltså egentligen är att uppfatta som ett slags substituerad 

 hydroxamsyra, sönderfaller slutligen vid kokning med vatten, så 

 att jämte ketonaldehyd acethydroxamsyra uppstår: 



