ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 8 9 3 , N:0 3. 203 



sig som en tautomer förening — möjligheter, hvilka i betrak- 

 tande af hithörande kroppars obeständighet gent emot reaktions- 

 medel knappast torde vara åtkomliga för experimentelt åtgörande. 

 Dock synas dessa förklaringar såväl i och för sig sjelfva som till 

 sina konsekvenser vara vida mindre otvungna än den ofvan gifna. 

 Ännu mindre sannolik är den likaledes tänkbara förklaringen, 

 att acetylkloriden i första hand skulle åstadkomma en s. k. 

 BECKMANN'sk omlagring. 1 ) I dylikt fall skulle acetylderivatets 

 konstitution alltså uttryckas genom formeln: 

 R . CO . CO . NH . COCH 3 , 

 men denna förening — en acetylerad amid af fenylglyoxylsyran eller 

 dess homologer — borde, såsom man lätt finner, vid sönderdelning 

 gifva helt andra spaltningsprodukter än de i verkligheten erhållna. 



Den nya metoden för framställning af a-ketonaldehyder har 

 med framgång tillämpats på jp-toluylformoxim, p-brombenzoyl- 

 formoxim och p-etoxibenzoylformoxim. På detta sätt hafva er- 

 hållits: p-tolylglyoxal (förut framstäld af Müller och v. Pech- 

 MANN enligt den äldre metoden) samt p-bromfenyl- och p-etoxi- 

 fenylglyoxal (förut icke kända). 



Ett vilkor, för att reaktionen skall lyckas, synes egendom- 

 ligt nog ligger i närvaron af en substituent (utom karbonyl- 

 gruppen) i syreradikalens benzolkärna. Den acetylerade benzoyl- 

 formoximen kunde nämligen — i motsats till öfriga undersökta 

 acetylderivat af analog sammansättning — upprepade gånger 

 omkristalliseras ur kokande vatten utan lida någon förändring 

 vare sig till sammansättning eller egenskaper. Vid långvarig 

 kokning iakttogs visserligen den för «-ketonaldehyderna karak- 

 täristiska, stickande och till nysning retande lukten, och vid de- 

 stillering med vattenånga erhölls ett svagt opalescerande destillat, 



] ) Ett exempel att en dylik omlagring verkligen egt rum vid inverkan af acetyl- 

 klorid vid vanlig temperatur — likvisst först efter en längre tids förlopp — 

 är kändt genom Albert W. Smiths undersökningar öfver xylylfenylketoxira, 

 Ber. d. deutsch, ehem. Ges. XXIV, 4049. 



