204 SÖDERBAUM, KETONALDEHYDER. 



som gaf aldehydreaktion d. v. s. reducerade ammoniakalisk silfver- 

 lösning. Men någon aldehyd kunde i intetdera fallet isoleras; ur 

 kolfåterstoden afskildes vid afsvalning fastmera en kväfvehaltig 

 substans, som ursprungligen smälte vid 90 — 100°, men efter upp- 

 repade omkristalliseringar visade benzoylformoximens smältpunkt, 

 127 — 128°, och öfriga egenskaper. Det är således tydligt, att 

 aldehyden här endast bildats i minimala mängder, under det 

 större delen af acetylderivatet saponifierats, eller med andra ord, 

 att vattnet i detta fall utöfvat alldeles samma inverkan som 

 kokning med utspädda syror i de öfriga undersökta fallen. 



Orsaken till detta anmärkningsvärda undantag står möj- 

 ligen i samband med det kända faktum, att bildningen af aro- 

 matiska oximer försvåras, i samma mån antalet substituenter i 

 benzolkärnan ökas. Så oximeras t. ex. xylylfenylketon endast 

 med stor långsamhet, och mesitylfenylketon reagerar öfverhufvud 

 taget icke alls med hydroxylamin, ej ens vid upphettning i till- 

 smält rör. 1 ) Man synes därför icke vara alldeles oberättigad till 

 det antagandet, att frånvaron af substituenter uti det ifråga- 

 varande acetylderivatet erbjuder särdeles gynsamma betingelser 

 för uppkomsten af den för oximerna karaktäristiska atomgruppe- 

 ringen — C(:NOH) — , och att fördenskull i detta fall spalt- 

 ningen uti öfvervägande grad tager det förlopp, som ofvan an- 

 gifvits genom ekvationen 4. 



Något inflytande af substituenternas olika natur (i de under- 

 sökta fallen: alkyl, halogen eller eterifierad hydroxyl) på den 

 lätthet, hvarmed aldehydbildningen försiggår, har däremot icke 

 kunnat spåras. 



') Jfr Hantzsch, Ber. d. deutsch ehem. Ges. XXIII, 2772; Albert W. Smith, 

 därsammastädes, XXIV, 4048, 4052. 



