ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 189 3, N:0 4. 261 



bekant har Nathorst l ) visat, att granen till Sverige invandrat 

 öster ifrån senare än tallen, och Glöersen 2 ) har påpekat, att 

 den i Norge ej uppnått sin vestgräns förr än människan börjat 

 utöfva inflytande på dess utbredning. Afsaknaden af gran uti 

 de centrala fjälltrakterna tillskrifver sistnämde författare hufvud- 

 sakligen de ogynnsamma terrängförhållandena, men som ofvan 

 blifvit framhållet spela dessa ej en så betydande rol af hinder, 

 då ju granen går högre än tallen. Granens vestgräns är enligt 

 mitt förmenande mera en tidsfråga. För granens sena invand- 



Fig. 3. Kartskizz öfver norra Dalarne, utvisande 

 granens utbredning utefter elfdalarne härstädes. 



ring till dessa trakter talar otvetydigt äfven den omständig- 

 heten, att den ej såsom tallen finnes fossil i Tennadalen och 

 alltså måste hafva kommit till sin nuvarande gräns efter tallens 

 inträffade tillbakagång. Till Dalarnes fjäll deremot, dit dess 



') A. G. Nathokst, Förberedande meddelande om floran i några norrländska 



kalktuffer. Geol. Fören. i Stockholm Förhandl. N:o 98, Bd. VII, h. 14. — 

 Föredrag i botanik vid K. Vetenskapsakademiens högtidsdag d. 31 Mars 



1887. Stockholm 1887. 12:o. 

 2 ) A. T. Glöersen, Vestlands-Granen og dens indvandringsveje. Forstforening- 



ens Aarbog for 1884. Kristiania 1884. 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. 1893. Arg. 50. N:o 4. 3 



