262 KELLGREN, TRÄDGRÄNSERNA I VARA SYDLIGA FJÄLLTRAKTER. 



inträngande påskyndats af de talrika elfdalarne, utefter hvilka 

 den, såsom omstående kartskizz visar, har sina förnämsta före- 

 komster, har den kunnat komma tidigare och troligen samtidigt 

 med en pågående sänkning i tallgränsen. Motståndskraftigare 

 mot fjällvindarne har den härstädes liksom begagnat sig af den 

 efter tallen inträffade ledigblifna platsen och trängt in mellan 

 den forna och nuvarande tallgränsen. Deraf förklaras, hvarför 

 granen är så rikligt förekommande i själfva barrträdsgränsen 

 och härstädes ofta bildar ett eget bälte. 



Ofvanför barrträdsgränsen vidtager björkregionen, som i 

 Dalarne är föga mäktig och består af gles, lågväxt björk af ett 

 sjukligt utseende, i det den regelbundet är tätt beväxt med 

 lafvar. I systematiskt hänseende tillhör denna björk Betula 

 odorata Bechst. och uppträder i en mängd former, hvilka jag i 

 likhet med Kihlman j ) anser för tillpassningsformer, men hvilkas 

 Synonymik jag ännu ej haft tillfälle utreda. I Härjedalen är 

 björkregionen vida mäktigare, hvilket bland annat torde bero 

 derpå, att björken härstädes tagit i besittning den forna tall- 

 regionen. A lägre nivåer är björkregionen mycket yppigt ut- 

 vecklad, såsom t. ex. å Hamrafjällets sydsluttning, hvarest vi 

 finna hög och rätväxt björkskog af nästan typisk Betula odorata. 

 Å högre belägna och med sämre jordmån försedda platser före- 

 komma dock samma förkrympta former som i Dalarne. Under 

 det att björkregionen i Dalarne och angränsande delar af Norge 

 endast uppnår en vertikal mäktighet af omkring 50 meter, kan 

 den i Härjedalen mäta 200 meter och mera samt stiger alltså 

 i hela området till en höjd öfver hafvet af omkring 900 meter. 



') A. Osw. Kihlman, op. cit. p. 162. 



