ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 9 3, N:0 4. 273 



ihållande blomning och yppiga friskhet — långt efter det åt- 

 minstone det stora flertalet individer af hufvudformerna börjat 

 falna eller föra mognande frukt — som utmärker så många 

 notoriska hybrider. 



Oafsedt emellertid hvad bevisningsvärde, som kan ligga i 

 de anförda sexuela förhållandena, torde redan af det förut an- 

 förda framgå föreliggande växtforms hybrida ursprung. Dess 

 ensamma förekomst mellan de antagna stamarterna och dess i 

 morfologiskt hänseende förmedlande ställning mellan dem kunna 

 ej gerna medgifva annan tolkning. Derpå tyder väl ock slut- 

 ligen en så pass rik formvexling, som vid närmare efterseende, 

 såsom af beskrifningen framgår, denna enda tufva har att upp- 

 visa, förutsatt att en sådan formvexling såsom här finner sin 

 begränsning i de förmodade stamarterna. 



Det synes mig nemligen, som skulle det ej, såsom man 

 stundom ser antagas, uteslutande eller nästan uteslutande vara 

 möjligheten af korsbefruktning med stamarterna, som betingar 

 den högre grad af variation, hvilken så ofta utmärker hybrider, 

 utan som måste, under för öfrigt lika förhållanden, en hybrid 

 — oafsedt all korsbefruktning eller befruktning öfverhufvud — 

 ega förutsättningar för större och rikare ! ) formdifferenser än 

 egentliga arter, enär den organiska varelsens variationsspatium 

 väl måste antagas vara större i samma mån som ursprungs- 

 formerna äro hvarandra olika, större inom området för produkten 

 af två skilda arter än för produkten af individ, tillhörande samma 

 art. Så skola ju t. ex. helt naturligt två hybrida individ, af 

 hvilka det ena erinrar mera om fadern än modern, det andra 

 mera om modern än fadern, sinsemellan visa en betydligt större 

 olikhet än den, som i motsvarande fall kan göra sig gällande 

 mellan två individ af samma art. 



') D. v. s. för vår uppfattning rikare, ty i grunden måste ju äfven det minsta 

 och för våra ögon mest likartade område af naturen — då differentieringen 

 äfven inom detta måste tänkas oändlig ■ — ■ utgöra en rik skiftningarnes verld, 

 — något som ju äfven de facto visar sig vara fallet, så långt vi med våra 

 hittills varande hjelpmedel kunna uppdela och skärskåda detsamma. 



