274 THORSTENSON, CALAMAGROSTIS- OCH CAREX-HYBRIDER. 



Dertill komma dä de svårigheter, som synbarligen äro för- 

 knippade med nästan hvarje naturens försök att sammansmälta 

 tvenne skilda typer — svårigheter som ju visserligen ofta komma 

 till uttryck deri, att produkten utan synnerlig modifikation kon- 

 stant upprepar en eller annan af stamformernas karakterer, från 

 den ena af dessa en, från den andra en annan karakter, men 

 som också ofta visa sig deri, att ett och samma morfologiska 

 element hos afkomman — äfven hos samma individ af henne — 

 härmar motsvarande element hos än den ena, än den andra af 

 stamarterna — hvilket senare, ej mindre än de företeelser, som 

 skrifvas på atavismens räkning och som särskildt tyckas gynnas 

 af hybridisation, kommer under den allmänna rubriken varia- 

 tion. Och hos bastarden ha ej såsom hos den fast konsoliderade 

 arten efterhand preciserade lifsvilkor och nedärfd tradition kun- 

 nat åt den sväfvande formen ge begränsning, stadga och styrka. 

 Bastarden utgör ju en i sitt slag första generation, som — åt- 

 minstone hvad beträffar produkten af artkorsmng — endast jem- 

 förelsevis sällan frambringar någon andra af samma specifika 

 valör, och som, då detta verkligen inträffar, d. v. s. vid bastar- 

 dens fortplantning inom sig sjelf, i allmänhet ger upphof åt en 

 särdeles variabel afkomma. 



I sjelfva verket synes såsom kriterium — låt vara af mer 

 prognostiskt värde — på ett växtindivids hybrida natur kunna 

 gälla, ej blott att det intager en jemförelsevis fix intermediär 

 ställning till tvenne gifna arter, vare sig ur den synpunkten, att 

 det i allmänhet öfverensstämmer med ett af tanken uppkonstru- 

 eradt medium mellan dem, eller ur den, att det i större eller 

 mindre mån eger rättvisligen fördelade, konstanta karakterer 

 från båda — det är ju i och för sig intet som hindrar, att det 

 i bägge dessa fall är en ren form, som föreligger; utan ock, fast- 

 mer, detta, att det i nere eller färre moment företer ett sådant 

 vacklande, ett sådant oscillerande från den ena arten till den 

 andra, att man äfven på grund deraf skulle råka i villrådighet, 

 om man nödgades föra detsamma till endera af dem. Detta in- 

 dividets famlande mellan två gifna, eljest distinkta former är 



