ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖEHANDLINGAR 1893, N:0 4. 275 



det, som framförallt synes mig prononcera den intermediära 

 ställning, detsamma i allmänhet intager, såsom, icke den fast 

 grundade artens till två medarter, utan som hybridens till sina 

 stamarter.') 



Så vågar jag också, i enlighet med allt det ofvan sagda, hålla 

 före, att äfven förut nämda formvexling hos här ifrågavarande 

 växt i sin mån stöder antagandet af dess hybrida härkomst, då, 

 som förut antydts, de båda polerna för variationen här tydligen 

 äro just de förutsatta båda stamarterna, så att den ena vippan 

 väcker en föreställning om C. arundinacea, den andra om C. strida 

 och i samma vippa ett småax hänvisar mer på den ena arten, 

 ett annat på den andra, ett tredje åter visserligen på båda. 



Rörande växtens förekomstsätt, förut i största korthet an- 

 tydt, må slutligen här för fullständighetens skull tilläggas några 

 ord. Stamarterna äro båda allmänna vid Dalarö, den ena (C. 

 arund.) med sina yppiga, saftigt grönskande tufvor, sina hög- 

 resta, vajande strån och matt perlmorskimrande vippor öfverallt 

 prunkande i dess barrskogar, den andra (C. strida) i långa, 

 stela rader och i anspråkslöst livrée — grågrönt och gulbrunt 

 — kantande dess stränder och motvilligt böjande sitt styfva strå 

 för hafsvinden. Den lokal, hvarom här närmast är fråga, är 

 emellertid hvarken egentlig skog eller egentlig hafsstrand, och 

 då den är fyndplatsen ej blott för här ifrågavarande hybrid, 

 utan, såsom nämdt, äfven för den andra i denna uppsats be- 

 handlade, nemligen Carex ampallacea x C. Pseudocyperus, då 

 jag vidare der observerat den förut i Finland anmärkta Carex 



') Det påstås visserligen, att det hufvudsakligen är hos hybrida afkomlingar af 

 närbeslägtade former såsom raser och underarter, endast sällan hos a rthy brider, 

 som ett sådant förhållande gör sig gällande. Må vara — i detsammas mest 

 pregnanta företeelser; men närmare eftersedt och om man ställer anspråken 

 på de resp. artkarakterernas isolering från hvarandra en grad lägre, så torde 

 det möta oss ganska ofta inom hybridverlden, åtminstone den vilda hybrid- 

 verlden. För tillfället må här erinras om vissa ßwmez-hybrider, hvilkas inre 

 kalkblad ju ofta — äfven de sterila blommorna oräknade — å ett och samma 

 exemplar äro af två slag, det ena tydligen mer erinrande om den ena, det 

 andra om den andra stamarten. Och hvad gräs och halfgräs beträffar, med 

 deras inom samma blomställning ofta rikhaltiga representation af samma or- 

 ganiska form, tyckas deras hybrider särskildt ge prof på detta slags variation. 



