ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 9 3, N:0 4. 279 



vulgo elongatfe, ornnes pedunculatce, nutendes vel subpendulse 

 (vulgo interm.), inter se et a spicis masc. distantes (C. anip.), 

 summa fere semper basin spicae masc. infimse superans (interm.) j 

 virides vel subflavescentes (vulgo C. Pseud. prox.). Pedunculi 

 spicarum scabri (C. Pseud.). Spicce masc. vulgo 3 (C. amp.). 

 Gluma? spicarum fem., etiam im eadem spica, valde variantes, 

 utriculis nunc longiores, nunc breviores, forma glumis nunc C. 

 ampullacece, nunc C. Pseudocyperi ± similes, plurimce tarnen in 

 cuspidem attenuatce setaceam, serrulatam, tertiam vel quartam 

 partem ipsius laminar glumm cequantem (in C. amp. omnino de- 

 ficientem, in C. Pseud. lamina multo longiorem). Glumce spi- 

 carum masc. forma iis C. ampullacece vulgo similes, interdum 

 nervo mediano marginibusque scabriusculce (C. Pseud.). Utriculi 

 minus dense approxiinati (prox. C. amp.), sat firmi, sed subtur- 

 gidi (interm.) nervis crebris (C. Pseud.), in vivo parurn, in sicco 

 conspicue prominentibus (interm.), ovato-lanceolati (C. Pseud.), 

 er ecto-p atentes (in utrisque parentibus autem denique divergenti- 

 patentes, in C. Pseud. saepe etiam reversse), cito (prox. Camp.) 

 in rostrum, utriculum cequantem (C. Pseud.) constricti; rarissime 

 fruetiferi, fruetus autem semper sterilis. Pollen tabescens. — 

 Dalarö, par. Österhaninge, prope Stockholm, 1891. 



C. Pseudocyperus och C. ampullacea bilda ändpunkterna i 

 en såväl habituelt som genom systematiskt vigtiga karakterer 

 naturlig grupp af slägtet Carex, hvilken, jemte dem, af öfriga 

 nordiska arter inrymmer C. paludosa GoOD., C. riparia Curt., 

 G. vesicaria L. och C. leevirostris Fr. — Fries' Vesicariece. På 

 grund af sitt ensamma cf-ax utbrytes emellertid af en del för- 

 fattare C. Pseudocyperus ur denna grupp och länkas på ena eller 

 andra sättet samman med de öfriga, jemförelsevis småväxta, for- 

 mer af Tristigmaticce, hvilka räkna endast ett c?- ax och hvilkas 

 ståtlige ytterste flygelman denna art sålunda kommer att utgöra. 

 I flere betydande arbeten qvarstår han dock fortfarande — om ock 

 med en viss undantagsställning och för öfrigt utan särskild moti- 

 vering — inom förstnämda grupp. Och ej underligt det, ty med 

 afseende på nästan alla öfriga karakterer står den, såsom vid en 



