ÖEVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 189 3, N:0 4. 285 



Strån. A: utgående från en krypande rotstock, föga tufvade,. 

 men hårdt och djupt rotade. B: tätt tufvade, men löst rotade. 

 AB: än bildande tydliga tufvor, än något aflägsnade från hvar- 

 andra, temligen fast rotade. — A: sällan (på platsen) öfver 60 

 cm. höga, smala, upprätta, med toppen något böjd. B: ända 

 till meterhöga och deröfver, särdeles grofva, vanligen upprätta, 

 med föga eller ej alls böjd "topp. AB: ända till meterhöga,, 

 relativt smala, vanligen snart lutande, vid större höjd med starkt 

 böjd topp. — A : nedanför stödbladen vanligen utan leder, mera 

 sällan med en enda sådan; sega, men ihåliga, hos smärre ex- 

 emplar (de på platsen vanliga) med nästan rundt lumen. B: 

 vanligen med två — tre leder, styfva och jemförelsevis bräckliga, 

 men ofta periferiskt veka, inuti täta. AB: vanligen med en 

 led, sällan med två eller utan leder, temligen hårda och bräck- 

 liga, ihåliga (åtminstone längre fram på sommaren), med tem- 

 ligen litet, men skarpt 3-kantigt lumen. — A: upptill trubb- 

 kantiga, med i friskt tillstånd en eller två sidor något konvexa, 

 nedtill nästan trinda. B: treeggade, ofta upptill med tunna, böj- 

 liga, nästan vinglika och något genomskinliga kanter *) och med 

 i friskt tillstånd en eller två sidor konkava; aldra nederst trubb- 

 kantiga (ej trinda). AB: upptill skarpt tresidiga med fasta, 

 ogenomskinliga kanter och i friskt tillstånd platta sidor; längre 

 ned trubbkantiga, aldra nederst nästan trinda. — A: glatta ända 

 upp till axfästet. B: sträfva en god bit nedom öfversta strå- 

 bladet eller, om $-axen äro minst fyra, nedom nedersta stöd- 

 bladet. AB: upptill sträfva, men glatta eller nästan glatta 

 nedom öfversta stråbladet eller, om $-axen äro fyra, nedom 

 nedersta stödbladet. 2 ) 



') Stråets ovanliga groflek och veka kanter hos denna art bero på, att den yttre 

 väfnaden här är jemförelsevis starkt utvecklad, lucker och grofmaskig. Kan- 

 terna bestå hufvudsakligen af utlöpare från denna väfnad. 



2 ) Detta i allmänhet. — Öfversta stråbladet torde för öfrigt — der Q-axen äro 

 färre till antalet — ■ hos såväl C. Ps. som de exemplar af hybriden, hvilka äro 

 med den samma mest befryndade, måhända närmast vara att betrakta som ett 

 stödblad, hvilket ej såsom sådant kommit till användning. (Jfr de axlösa stöd- 

 bladen mellan cf-axet och Q-axen hos C. Ps.). Derpå tyder ej blott stråets 

 beskaffenhet ofvanför detsamma, utan ock dess eget läge ej långt från axsam- 



