ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 189 3, N:0 4. 291 



med de uppe i toppen samlade, liksom i ett knippe från den- 

 samma nedhängande axen. Längre fram på sommaren äro ock 

 sjelfva stråna hos den förra lutande, nästan nedliggande. 



Några af de för denna växtform här ofvan uppgifna karak- 

 terer synas, åtminstone i första ögonblicket, ej vara fullt för- 

 enliga med den i förhållande till stamarterna intermediära 

 ställning en hybrid brukar intaga, enär de nemligen ej blott äro 

 ensidiga — h vilket ju i och för sig ej behöfver anses svära mot 

 dess egenskap af blandningsform — , utan tyckas rent af inne- 

 bära någon stegring af motsvarande karakterer hos resp. stamarter. 

 Så är till en början fallet med ett par af de nu senast omnämda 

 habituella kännetecknen, det isynnerhet hos större exemplar starkt 

 lutande och böjda strået samt de långa $-axen. Hvad de först- 

 nämda beträffar, så står måhända den svaghet hos strået, som 

 i dem röjer sig, i samband med växtens förekomst å skuggiga 

 platser, kanske äfven dermed, att strået ärft på samma gång — 

 af, C. Pseudocyperus — en viss tyngre byggnad, en större höjd 

 — hvilken dock möjligen delvis kan skrifvas på räkningen af 

 den hybrida yppigheten i vegetativt hänseende — och ett grun- 

 dare rotfäste, samt — af C. ampitllacea — relativ smalhet och 

 ledfattigdom (hvarigenom det en gång nedböjda strået möjligen 

 får svårare att åter resa sig). Visserligen bör växten — sin 

 hybrida natur likmätigt — ha erhållit fiere eller färre af dessa 

 egenskaper i modifierad, men ej nödvändigt i så proportionelt 

 modifierad form, att i det hela full kompensation uppnås, eller 

 i annan bestämd inbördes proportion. Måhända spelar äfven 

 spädheten hos den form af C. ampitllacea, som är den ena af 

 föräldrarne, härvid en roll. Kommer nu dertill, å stråets öfre 

 del, den stora bördan af länga, hängande $-ax, på jemförelsevis 

 grofva axskaft, utefter ett långt utsträckt, spensligt axfäste, som 

 tillika bär en rad af cf^-ax, medan åter hos C. Pseudocyperus 

 de tre öfversta $-axen på sina späda skaft jemte det enda tf 1 - 

 axet sitta samlade högst uppe i toppen (hvilken ock stundom 

 så till vida är böjd) och de öfriga, då de finnas, ofta sitta af- 

 lägsnade från de förra, å en märkbart tjockare och fastare del 



