ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 189 3, N:0 4. 293 



heten är i sistnämda fall stundom så utpräglad, att endast den 

 under förstoring synliga sträfheten å medelnerven eller en lätt 

 skiftning i färgen förråda, — så länge fråga är om det enskilda 

 fjället — att mer än en art ingått i dess daning. Längre upp 

 i $-axen visar sig enigheten mellan de båda stamarterna större 

 (om ock C. Ps. i allmänhet framstår såsom den öfverlägsne), en 

 jemförelsevis regelbunden, intermediär bildning kommer till stånd 

 i de förut beskrifna syllika fjällen med sitt kortare borst. Ännu 

 alltjemt svigtar dock formen: här stores ordningen plötsligt af 

 ott långt Pseudocyperu s-hor&t, som skjuter ett godt stycke framom 

 de öfriga fjällen, der åter döljer sig mellan fruktgömmena ett 

 nästan veritabelt ampullacea-f}'å\\, borstlöst, kort, bredt och brun- 

 färgadt. Någon gång förekommer äfven ett slags dubbelform, der 

 i ett och samma fjäll båda arterna framträda i oförsonad mot- 

 sats till hvarandra: ena hälften är ett väl utveckladt, brunaktigt 

 fjäll, den andra ett mot detta tvärt afsatt, långt utdraget borst. 

 Och dock äro här ofvan endast de mest typiska formerna mön- 

 strade; i det hela förete, vid närmare granskning, denna växts 

 skärmfjäll — de visa betydliga olikheter äfven de olika exem- 

 plaren emellan — ett nästan kaotiskt formspel, ur hvilket endast 

 de mest utpräglade och regelbundnast återkommande faserna här 

 kunnat framhållas. 1 ) 



Här — i skärmfjällen — finna vi alltså hybridens så att 

 säga svaga punkt, här är endast halfgjordt arbete; samman- 

 smältningen har, ehuru försökt, ej lyckats, formen är ej full- 

 bordad. Hafva vi vid öfriga karakterer lyckats spåra de båda 

 stamarterna såsom förenade i en serie morfologiska mellanformer, 

 så springa de här plötsligt åtskilda fram i dagen, dragande åt 

 hvar sitt håll, — mer än något annat ett hybriditetens märke 

 och insegel. 2 ) 



l ) Äfven hos andra Carex-hybrider visar sig skärmfjällens form mer eller mindre 

 vacklande. Så är förhållandet ej mindre hos C. riparia X C. vesicaria Sieg. 

 och C. filiformis X C. riparia Wimm. än hos flere af de polymorfa och om 

 bastardnatur sqvallrande Distigmaticat (Heter ostachym) o. s. v. 



') Se härom ofvan, vid Calamagrostis-hybriden. 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Fürh. 1893. Arg. 50. N:o 4. 5 



