422 BÄCKLUND, THEORIEN FÖR DE ELEKTRISKA STRÖMMARNE. 



hvarandra än med öfriga partiklar i jorden, så måste jorden 

 anses vara till sitt inre sammansatt af en oändlighet sinsemellan 

 parallela stafvar, hvilka rotera kring sina längdaxlar på samma 

 gång som dessa deltaga i jordens rörelse som ett helt betrak- 

 tad. Dock är det ej fullkomligt rätt att säga, det stafvarne 

 följa med jorden. Dels sträfvar nämligen jordens rotation och 

 del,s sträfva attraktionskrafter utifrån, företrädesvis från månen 

 och solen, att ändra de magnetiska axlarne för partiklarne, det 

 vill med andra ord säga, rotationsaxlarne för de rörelser, som 

 punkterna S ha omkring partiklarnes tyngdpunkter. Men när 

 rotationsaxlarne för partiklarne i en och samma staf ändras, så 

 lossas pä samma gång dessa partikfar från hvarandra för att i 

 stället vid nästföljande tid förbinda sig med andra partiklar med 

 samma rötationsaxlar till nya stafvar. Följaktligen är jorden 

 vid en tid Uppdelad i andra stafvar än den var förut vid näst- 

 föregående tid. 



18. Den rörelse, som en punkt S har, är alltså samman- 

 satt af den rörelse, som tyngdpunkten för den partikel har, till 

 hvilken S hör, och den af strömmen kring partikeln föranledda 

 rotationen kring den magnetiska axeln. Denna rotation saknas 

 då punkterna S ej äro grupperade till särskilda partiklar (n:o 7) 

 eller, såsom kommer på ett ut, då h varje partikel består af en- 

 dast en punkt *S. Dock, en punkt S, som fungerar som partikel 

 i jorden, när ingen magnetism eller ingen elektrisk strömning 

 tinnes däri, kan stå i stället för de inånga andra S, som annars 

 kretsa omkring en och samma matematiska punkt, deras gemen- 

 samma tyngdpunkt, och är då att anse såsom försedd med lika 

 många fasta kärnpunkter som alla dessa andra S tillsamman, 

 — och när efteråt elektrisk strömning tillkommer, skall det vara 

 genom afsnörning af den förre ene partikeln 5 som de många 

 punkterna S med enkla kärnpunkter skola vara bildade, hvilka 

 kretsa omkring den gemensamma tyngdpunkten. Detta åskåd- 

 ningssätt strider ej mot räsonnementen i n:o 7, men är ett till- 

 lägg till dessa och härpå grundar sig i någon grad den efter- 

 följande räkningen. 



