434 BÄCKLUND, THEORIEN FÖR DE ELEKTRISKA STRÖMMARNE. 



blir deras inflytande på jordens rörelse omkring dess tyngdpunkt 

 obetydligt. För denna rörelse gälla nämligen, såsom bekant, 

 följande eqvationer: 



d P in „n in A\\ K ^ kM wv^ m 



dG 



W U^-V-Jtor — iC-A)^™ 



+ . 



dy. 



hvarest 



r dr _ dG 



G= 775- (cos JJ" — 3 cos Jj cos J"J) , 





E 3 



när M betecknar solens och (.i jordens magnetiska moment, R 

 solens afstånd från jorden J ) och 



9G a ^ dG * , dG X AP 



-w— OTl + ~^ OX + -x- OQ = dtr , 



3q 



Mp 



dG=~^E ( å cos JJ" — 3 cos JJd cos J"Ä) 



samt 



d cos JJ" — cos Jx(åx cos J"z — öq cos J"y) + 



+ cos Jy(ÖQ cos J"x - du cos J"z) + cos Jz{ßn cos J"y - ån cos J"x). 



Om till en början vi försumma G och endast tänka på huru 

 under dagens lopp jordens rotation skulle variera då (x — 0, sa 

 kunna vi vid en första tillnärmelse stryka produkterna (C — A)pr, 

 (6' — A)qr i de föregående eqvv. (8) och bekomma då (på kon- 

 stanta termer när): 



I P- = 0",008 sin 2d cos nt + 0",017 sin 2å' cos n't , 



) V 

 ( 9 ) \ 1 = _ 0",008 sin 2(5 sin n£ — 0'\017 sin 2ö' sin »'< , 

 I v 



(där de accentuerade bokstäfverna hänföra sig till månen). 



') Månens inflytande är försvinnande litet i förhållande till solens, i fall verk- 

 ligen, såsom förut, i n:o 17, antagits, månens magnetism är liksom jordens 

 inducerad ensamt af solens. 



