482 ENESTRÖM, VITALITETEN INOM EN HEL BEFOLKNING. 



användt vid socialpolitiska undersökningar, lätt «er anledning 

 till oriktiga slutsatser. Denna anmärkning är också utan tvifvel 

 väl befogad. Ty äfven om man ur medicinalstatistisk synpunkt 

 erkänner det folk såsom i viss mening lifskraftigare, för hvilket 

 medellifslängden vid födelsen är större, så är det därför alldeles icke 

 sannt, att denna särskilda art af lifskraftighet ur socialpolitisk 

 synpunkt har någon själfständig betydelse. I själfva verket 

 måste man, såsom Meyer mycket riktigt framhåller, ur sist- 

 nämda synpunkt särskilja mellan tvä olika grupper af inne- 

 vånare, nämligen de arbetsföra och de icke arbetsföra. Till den 

 senare gruppen kunna i regeln hänföras de, som äro yngre än 15 

 eller äldre än 70 år, till den förra åter de öfriga. Tänker man 

 sig nu två länder, där under hvarje år 100,000 barn födas, af 

 hvilka vid fyllda 15 år kvarlefva 75,000 och vid fyllda 70 år 

 35,000, samt antager man, att i båda länderna mortalitetsför- 

 hållandena inom åldern 15 — 70 år äro likartade, men att där- 

 emot i det ena landet alla de 25,000 barn, som anida före fyllda 

 15 år, dö redan under första lefnadsåret, och alla de 35,000 

 personer, som aflida efter fyllda 70 år, dö i åldern 70—71 år, 

 under det att i det andra landet alla de förstnämda dö i åldern 

 14 — 15 år och alla de sistnämda i åldern 102 — 103 år, så är 

 det klart, att medellifslängden måste blifva högst betydligt 

 större inom det senare landet än inom det förra, ehuru den 

 arbetsföra befolkningen är lika stor i båda länderna. Men under 

 sådana förhållanden innebär den större medellifslängden för det 

 senare landet tydligen ingen fördel ur socialpolitisk synpunkt. 

 Annorlunda ställer sig däremot saken, om man antager, att en 

 individ i medeltal tillbringar såsom arbetsför längre tid i det 

 senare landet än i det förra, och då den arbetsföra befolkningen, 

 såsom ofvan anmärkts, är att söka inom åldersklasserna 15 — 70 

 är, borde det rätta mättet för en nations lifskraftighet således 

 blifva icke antalet är, som en individ i medeltal genomlefver, 

 utan snarare antalet år, som en individ i medeltal genomlefver 

 inom åldern 15 — 70 år. Har man för ett särskilclt land funnit, 

 att under en viss tid F barn blifvit födda, och att dessa till- 



