484 ENESTRÖM, VITALITETEN INOM EN HEL BEFOLKNING. 



nåden under ett år för en ej arbetsför individ, med to den 

 högsta faktiskt förekommande lefnadsåldern, samt med A och 

 A^ respektive antalet år, som de F personerna genomlefva inom 

 fäderneslandet i åldern — 15 år och i åldern 70— to år blir 

 tydligen 



F " _ F~ 



värdet af det arbetsöfverskott, som en individ skulle hafva att 

 uppvisa, om de rådande mortalitets- och emigrationsförhållandena 

 ej framdeles underginge någon förändring, och betecknar man 

 denna kvantitet med V, synes V lämpligen kunna användas 

 såsom mått för vitaliteten ur socialpolitisk synpunkt. Är det 

 fråga om att jämföra länder med stark folkökning eller minsk- 

 ning, bör man naturligtvis äfven taga hänsyn till denna om- 

 ständighet, ifall man t. ex. söker beräkna nationalförmögenhetens 

 tillväxt. Det ligger i sakens natur, att det nu angifna måttet 

 alltid måste blifva mer eller mindre osäkert, enär man vid be- 

 stämmande af kvantiteten Fegentligen borde taga hänsyn därtill, 

 att inom åldern 15 — 70 år måste finnas ett visst antal invalider 

 och odugliga personer, samt att å andra sidan bland dem, som 

 fyllt 70 år, arbetsföra personer finnas. Man borde således till 

 V foga dels en positiv, dels en negativ term, men då dessa 

 termer torde ungefärligen motväga hvarandra, synes felet genom 

 deras utelämnande ej blifva synnerligen stort. 1 ) 



Det ofvan angifna värdet af V kan tydligen äfven sättas 

 under formen 



v^k + u)^-u A <> + pé ; (i) 



men i högra ledet af denna ekvation är den andra faktorn till 

 sista termen lika med medellifslängden vid födelsen, om man vid 



') Visserligen har Wittstein i sitt arbete Mathematische Statistik und deren 

 Anwendung auf Nationalökonomie und Versicherungswissenschaft (Hannover 

 1867), sid. 55, förklarat, att det skulle leda till obefogade slutsatser, om man 

 valde en viss ålder till invaliditetsålder, men något bevis för detta påstående 

 har han ej lämnat. 



