ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1893, N:0 10. 697 



kan antagas vara fallet, då man såsom här har att göra med 

 linier, som endast skilja sig på några få Angströmska enheter. 

 Såsom likformigt inverkande på J n och z/ 01 äro temperatur- 

 förändringar hos plåt eller mikrometer utan betydelse, likasom 

 injusteringen af plåten såväl vid mätning som vid fotografering, 

 der en liten lutning mot fokalkurvan icke inför några afvikelser 

 af första ordningen. Deremot är naturligtvis af största vigt 

 att söka erhålla så skarpa linier som möjligt. Detta underlättas 

 derigenom att valet af linier för mätningen kan ske efter behag 

 inom tern ligen vida gränser. 



Frågan om den absoluta noggrannheten hos d kan nu lätt 

 besvaras. Vore man i stånd att taga fotografier i fullständigt 

 vakuum, skulle man just erhålla våglängderna i lufttomt rum 

 på samma sätt och med samma noggrannhet som eljest i luft 

 af vanlig täthet och deraf kunna beräkna dispersionen. Men 

 detsamma går äfven för sig, om skilnaden i tryck är 1 atmosfer, 

 så att alltså d då bestämmes just med så stor noggrannhet, som 

 behöfves för att exakt reducera till vakuum våglängdsbestäm- 

 ningar i vanlig luft, äfven om de äro utförda på de skarpaste 

 linier och under betingelser, som utesluta de flesta vanliga fel- 

 källor. Denna noggrannhet stiger ytterligare proportionelt mot 

 skilnaden mellan högsta och lägsta lufttryck, som kan uppnås. 



Man bör således kunna vänta att erhålla d tillräckligt noga 

 för att det fel, som vid reduktionen till vakuum af våglängds- 

 bestämningar i vanlig luft införes, icke skall öfverstiga 0,ooi 

 Ångströmsk enhet, 



Vi hafva hittills sysselsatt oss endast med en enskild be- 

 stämning af dispersionen mellan två olika ställen i spektrum. 

 Öfveiiagringen tillåter nu att, på samma sätt som vid våg- 

 längdsbestämningar med konkavgitterspektroskop, utgående från 

 ett ställe af kändt brytningsindex, erhålla bestämningar för ett 

 stort antal andra, fördelade öfver spektrums hela utsträckning 

 från det yttersta ultravioletta, som kan genomgå luften, till det 

 röda, så långt det kan fotograferas. Ur de så erhållna värdena 

 beräknas sedan konstanterna i någon dispersionsformel. 



