\'idenskabsselskabets Oldsagsamling omfatter som bekjendt foruden den 

 forhistoriske tid ogsaa middelalderen og delvis den nyere tid. Men medens meget 

 af det forhistoriske materiale er bleven saa fortjenstfuldt publiceret af samlingens 

 bestyrer, hr. overlærer K. R3'gh, har de middelalderske gjenstande hidtil ikke været 

 videnskabelig behandlede, hverken i selskabets skrifter eller andetsteds. Desværre 

 findes et ganske tilsvarende forhold ved Universitetets Oldsamling, hvis rige middel- 

 alderske afdeling henligger omtrent ubearbeidet af arkæologien, og ogsaa ved vore 

 andre museer er forholdet det samme, naar undtages, at hr. B. E. Bendixen har 

 publiceret endel af Bergens Museums værdifulde middelalderske kirkeinventar. 



For den middelalderske arkæologi i vort land er det derfor en nærliggende 

 opgave at beskrive og afbilde vore museers indhold, monumenterne gruppevis eller 

 enkeltvis. Og som en liden begyndelse hertil for Videnskabsselskabets vedkom- 

 mende tør følgende beskrivelse af Oldsagsamlingens seks førreformatoriske altar- 

 skabe betragtes. Den er bleven fyldigt illustreret, da norske altarskabe ikke tid- 

 ligere har været publiceret. 



Altarets udsmykning i den kristne kirke har i høi grad været 

 under forvandlingens og udviklingens lov. Men kun ufuldstændig 

 kjender vi alle de forskjellige faser i den lange udviklingsgang fra 

 oldkirkens enkle, usinykkede altar til renaissancetidens pragtfulde 

 altaropbygninger. Og man har slet ikke fuld klarhed over, hvor- 

 dan altarskabet (d. v. s. altertavle af form som et skab med fløi- 

 døre) egentlig fra først af fremstod. Men udviklingen antages i 

 almindelighed at være foregaaet saaledes : 



I det 9. aarhundrede begyndte man at opstille relikvier i 

 relikviarier ovenpaa altaret, medens man tidligere havde anbragt 

 dem under eller i selve altaret. Relikviarierne blev gjerne anbragt 

 ikke umiddelbart paa altarbordet, men paa en liden bagvæg — 

 retahulum eller superfrontale — som blev smykket paa samme 

 vis som altarforsiden. Det gik dog efterhaanden atter af brug at 

 opstille relikvierne paa denne maade, men bagvæggen og dens 

 udsmykning bibeholdt man, og dens videre udvikling førte til dan- 

 nelsen af altartavler og altarskabe. Almindeligst blev de saakaldte 



