No. 5] SEKS ALTARSKABE I VIDENSKABSS. OLDSAGSAMLING. 15' 



Stilling: I et hvælvet værelse, med et fladbuet aabent vindu i 

 baggrunden og en dør i forgrunden til høire, sidder ved et dækket 

 bord en biskop og en kvinde. Bispen er i ornat med bispehue, 

 og holder en bred pokal i venstre haand, en kniv i høire. Kvin- 

 den sidder i samtale med ham, og strækker sin venstre haand ud 

 mod ham med pegefingeren udstrakt; i den høire haand holder 

 ogsaa hun en kniv. Hendes dragt er rød, med et sort belte, graa 

 pelsbremrner ved hals- og armaabninger; paa hovedet bærer 

 hun en hat af den karakteristiske sukkertoplignende form, med 

 et hvidt slør over. Paa bordet sees firkantede tallerkenplader 

 foran bispen og kvinden, ved to ubesatte pladser ligeoverfor dem 

 samt ved den bordende, som kan sees paa billedet. Ved et hjørne 

 af bordet staar et høit, smalt glas, en fugl paa et fad pryder 

 bordets midte, og nogle brød af forskjellig form ligger flere steder. 

 Bordets hvide dug har tversover en ornamental, sort søm. I døren 

 i forgrunden staar en ung tjener i grøn trøie, gule hoser og med 

 sværd ved siden ; han stænger veien for en ældre pilgrim udenfor 

 og gjør en afværgende haandbevægelse. Døren er forresten an- 

 tydet bare ved en dørstolpe; man ser derfor udenfor døren pil- 

 grimmen med pilgrimshat og stav, en mørkegrøn kappe over en 

 kort, rød dragt og brune læderstøvler. 



Denne scene er en illustration til en bekjendt legende. Det 

 foitælles, at en from biskop, som særlig holdt St, Andreas blandt 

 alle helgener i stor ære, fik besøg af en skjøn kvinde; medens 

 han sidder sammen med hende ved maaltidet, og holder paa at 

 besnæres af hendes yndigheder, banker en pilgrim paa hans dør 

 og beder om at faa husly. Bispen vil slippe ham ind, men kvin- 

 den faar ham overtalt til først at stille pilgrimmen tre spørgsmaal 



lige helgen St. Irene, følgende: Anastasius martyr, (_'alepodius, (.'onon, 

 Martian og Saturian. Hertil kan da føies St. Triphon, ifølge legenden i 

 det lybeckske passionale. 



Otte: „Handbuch der kirchlichen Kunstarchuologi"' nævner, at „St. 

 Georg blev slæbt af heste ligesom St. Hippoiyt" ; det er dog en overmaade 

 sjeldent forekommende scene i fremstillingen af Georgslegenden, og tiltrods 

 for, at samme helgen er fremstillet paa ydersiden af vort altarskabs høire 

 fløidor, tror jeg trygt at kunne bortse fra muligheden af, at billedet af en 

 helgen, som slæbes af en hest, skal forestille St. Georg. Længere frem i 

 teksten kommer jeg forøvrigt tilbage til St. Georgsdyrkelsen i Norden. 



