

Paa søndre side af halvøen mellem Eresf jorden og Eidsvaags- 

 bugten — ved enden af Langfjorden, som i en udstrækning af 

 ca. 3 mil skiller „Romsdalshalvøen" og dens selvstændige fjeld- 

 komplekser fra de* indre Romsdalsfjeldmasser, ligger gaardene 

 Bogge. Paa Eidsvaagsiden af halvøen er nærmeste gaard Nessets 

 præstegaard, og forbi disse gaarde er for tiden under oparbej deise 

 en chaussé, der langs de bratte fjeldsider vil komme til at danne 

 forbindelse for trafik og turistliv mellem Eidsvaag og Eikisdalens 

 naturskjønne fjeldtrakter. Seet fra Bogge fortoner Eikisdalsfjeldene 

 sig som mægtige tinder og stup med enkelte takker øverst, bratte 

 rygsider, slakke, skarpe egger og svagtheldende fjeldflaaer indover 

 mod de næsten lodrette nederste afstyrtninger mod dal og fjord. 



I hine tider, da indlandsisen endnu hævede sine mægtige 

 bramme i de indre fjeldregioner, eiterat „Storbræen" under sin 

 s vinding forlængst havde blottet øer og skjær udenfor mod havet, 

 laa Eresf jordens og Eikisdalens bassin som en afløbsrende for 

 jøklernes is- og grusmasser; fjeldsiderne op fra fjorden af ved 

 Bogge viser dette tydeligt nok. Den nordøstlige fjordlinje gjør her 

 en bøj, det mægtige tryk stod paa dette sted omtrent bent paa, 

 og glatte svaberg viser, med hvilken magt ismasserne og deres 

 skuringsmateriale, grusen, her har maattet presse sig frem under 

 sin vandring udover. Ejeldsiden ned imod fjorden har oprindelig 

 faldt af i flere uregelmæssige terrasser, hvis afheldninger nu paa 

 længere strækninger danner glatte skuringsflader, „svaberg". Og 

 i et af dem har disse kysters vistnok første mennesker ogsaa efter- 

 ladt sig tause, men talende spor. 



Ca. 300 m. østenfor Tttre Bogges huse er der i fjeldfladen 

 indridset en gruppe dyrefigurer, der længe har været paaagtet af 

 strandens beboere, og som vistnok kun gaardenes isolerede belig- 

 genhed har hindret en mere udstrakt agtpaagivenhed paa. Højden 



