12 J.. QVIGSTAD. [1903 



alt hvad som enten kand voxe eller aufles det paakalder de 

 Waralden Olmay eller Saturniim om. Uden ald Tvifl kommer 

 dette af den Tanke, som har været iblant de Rommerske Heed- 

 ninger, og siden ved deris Regimente udj Asia blant de Asiatiske^ 

 af hvilke Finnerne egentlig har deris udspring: nem.blig, at udj 

 Saturni Regimentis Tiid, førend hand af Jove blev fordreven og 

 dethroniseret fra den øverste guddommelige Magt, da var saa god 

 Tiid paa alle Ting; Jorden bar da selv Frugt uden Arbeide, og 

 alle Ting var da i saa stor overflødighed, at der manglede intet 

 paa noget, som kunde forløste Mennisken ; hvilket Fabel iblant 

 Hedningerne, nogle har villet meene skulle være kommen af det 

 Commercio, som var imellem Guds Folk og Hedningerne, da disse 

 af hine har faaet at høre om den herlige Tilstand, som var før 

 Syndefaldet, hvilken underretning siden, ved Tildens Længde er 

 bleven iblant Hedningerne fordervet og forandret til den Fabel om 

 Saturni Riige, udj hvilket Aurea ætas var, som blev fordrevet 

 ved Jovis nye Regiering, som mand kand see hos Ovidi'^): og 

 mange andre. Men derjmod falder andre igien, effter mine Tanker, 

 rettest paa denne Tanke: at fordj der udj Italien, hvor Saturnus 

 tog sin Retirade, da hand fra sit Kongerige udi Traden af siin 

 Søn Jove var bleven fordreven, var saa god Tiid og overflødighed 

 af alle Ting, som ingen enten før eller siden har kundet erindre, 

 da Saturnus udj Jani Regimentis Tiid kom i bemelte Land, og 

 fordj hand ved siine forstandige Raad hos Janum vidste at sette 

 Regieringen udj ssi?iåa.n Positur, at der var Freed og Roelighed og 

 god Tilstand iblant Undersaatterne, hvilket siden effter Jani og 

 Saturni Død ikke var der, altsaa canonicerede de paa deris he- 

 denske viis begge toe, hvoraf ved Tildens Længde den Fabel om 

 Saturni Guddom og gode Tiid og Frugtbarhed er opkommen, 

 hvilket vel er troeligt siden Odins Tilder iblant Finnerne der var 

 iblant de Asiater der kom ind med ham her i de Nordiske lande 

 er bleven conserveret indtil denne Tiid, fordj der ikke har kundet, 

 siden Christendommens Indkomst, været saa god Opsigt paa dette 

 slags Folk, der boede mange Miile inde op paa Fieldryggen, som 



1) Metam, 1, 112 ff. 



