No. 1] KILDESKRIFTER TIL DEN LAPPISKE MYTHOLOGI. 21 



22 Finne-Hytten, hvor ved hand maatte forsikkris, at hans Søn 

 skulle leve, men dend gang var mindre Bønhørelse end tilforne; 

 thi Ringen blev ved alle Slag fast staaendis paa Dødningernis Vey, 

 saa at Faderen saae intet andet end den visse Død for sin Søn. 



Svogeren som havde forrettet denne gudelige Gierning, blev 

 ogsaa gandske confunderet der ved og kunde ikke finde sig der 

 udj at Ringen var u-lydigere og ISathan u-naadigere nu, da der 

 var lofvet saa meget, end tilforne, da der ikkun blev lofvet lidet, 

 omsider griber hand dette Raad an: hand gaaer need til Strand- 

 bredden og tog der een Steen som var langagtig hvilken maade 

 saa velsom den der brugis ved een øxe som de besværer^), er 

 langt høyere æstimeret iblant dem, end den forespørsel som skeer 



1) Sml. Scheffer, Histoire de la Laponie (Paris 1678), p. 386: „Quelquefois 

 sans se servir du Tambour, ils [les Lapons] y employent leur hache (cecy 

 se pratique en la Lapmarck d'Uma & peut-estre ailleurs). Ils suspendent 

 au toit de leur cabane avec un ruban une hache, attachée par le milieu du 

 manche, å laquelle ils parlent en certains tennes, et durant ce discours, la 

 hache remué, tourne, puis elle se repose & demeure immobile; alors ils 

 observant exactement vers quelle region du Ciel le manche s'est tourné & 

 arrete : Et c'est de ce c6té-lå qu'ils vont chasser le lendemain, & ne manquent 

 pas d'3'' trouver dans les bois des Rennes sauvages, des oyseaux, & d'autre 

 gibier ou venaison. Ils employent parfois une pierre tirée de quelque mon- 

 tagne consacrée au Dieu Storjiinlicire, laquelle suspendué & haranguée 

 comme la hache, leur marque le chemin qu'ils doivent tenir, afin qua leur 

 chasse soit heureuse." Efter J. Kildals Appendix kunde an Bosse eller et 

 Hesteben benyttes istedetfor Runebomma; han skriver: „De Noyder, naar 

 de ikke har Runbomme ved Haanden, og gem.aene Afgudsdyrkere, som ikke 

 eyer Runbomme, runer saaledes ved an Bysse, at da ophænger den i et 

 Baand, og saa gjør Spørsmaal til den, om de skal gjøre det eller det, da, 

 til Nay-Svar bevægas ikke Byssen; men naar de atter spørger, om de da 

 skal gjøre anderledes, saa aller saa, da til Ja-Svar bevægas Byssen. Ved 

 et Hæste Been runes og paa samme Maade." Efter Forhus kunde man 

 istedetfor Runebommen bruge 1) et Dall-laag, hvorpaa der var ridset aller 

 med Kul tegnet Signa at Characteres, 2) en Sten og en Kobberkjedel, 3) et 

 Kvindebelte, 4) Hesteben, 5) en Øxa og en Sten, hvorved synges saa længe 

 at Instrumentet bevæger sig. Hammond omtaler p. 479, at der i 1723 paa 

 Inderøen i Trondhjems Stift var en Lappefamilie, dar brugta Mandens Øxe 

 og Kvindens Belte som oraculum. Jessen skriver p. 78: „Døtrene maatte, 

 som alt Qvindekiønnet, nøyes med dat Svar, dam blev givat fra deres Sanvo, 

 formedelst en Kniv, Øxa, Steen aller Bælte, nemlig : naar disse Ting hengtes 

 ganske frie, og af en unaturlig Drift bevegede sig, eller, som det kaldtes, 

 saakie [Trykfail for saakkeo: sukkat], naar de bleve om noget adspurgte." 



