22 J. OVIGSTAD. [1903 



ved Runnebommen, thj den kand ikkun ved de allerlærdeste Mænd, 

 iblant dem der haver største Aand, jeg meener Dievels Aand, 

 practiceris, samme Steen indviede hand først med mange Besvæ- 

 relser og Jougen eller Siungen, dernest hengte hand den udj et 

 Hosebaand mit udj Tåget af i^m^ze-Hytten, og lod den der henge, 

 indtil den der hang gandske stille, giorde saa sin Bøn paa sit An- 

 sigt til den, og gik der paa til den og spurte Muhenaimo, det er 

 Satan, hvor det kom sig, at Ringen ikke ville gaae fra Dødninger- 

 nis Vey, da der dog var lovet hannem, de døde og Wollinere 

 Noyde saa herligt og stort et Offer? Hvor paa hand af Steenen 

 fik dette lydelige Svar^), at enten maatte det lovede strax i dette 

 samme Moment hand nu sagde dette, givis ham og de andre Guder, 

 eller og maatte Drengen døe, med mindre der var et andet Men- 

 niskis Liv at givis hen i Steden. Dette var haarde Vilkaar den 

 gamle Løgnere og Mordere frem satte ; thj det var Faderen u-mueligt 

 at kunde være saa præcis i sin Betaling som Sathan prætenderede, 

 efterdj hand hafde hverken de lovede Reinsdiur eller Hesten ved 

 Haanden, og naar det ikke skeede, hvor vilde hand vel da efter 

 Sathans anden Condition finde et Menniske, der skulde finde Plaisir 

 udj at fornøye ham ved sit Livs opoffring for hans siuge Søns 

 Livs Erholdelse? Her var ingen anden Raad, vilde Faderen have 

 Sønnen levendes, da maatte hand selv døe, hvilket hand ogsaa 

 glædelig resolverede, og saa snart denne Resolution var tågen, ved 

 hvilken hand sandelig beviiste een større Kierlighed for sin Søn 

 end for sin Siæl, slog Svogeren paa nytt igien paa Runnebommen, 

 hvor Ringen endnu stoed paa sit forrige Sted, hvor fra den da 

 strax afgik til No. 22 til Finne-WyiiQvne at beteigne den siuges 

 Liv, hvor paa Sønnen blev da strax til Forbedring; og Faderen, i 

 det samme Moment, dødsiug, og er det allerunderligste udj alt- 

 sammen, at Sønnen om Efftermiddagen den anden Dag dereffter 

 blef fuldkommen Restitueret, i det samme Øjeblik da Faderen ved 



1) Sml. J. Kildals Appendix: „Den Noj^d, som er iblant de aliergroveste udi 

 Afguderiets Kunst, holder Runbommen undertiden op under Øret, og da gjør 

 Spørsmaal til den om hvad hand vil vide, og Djævelen da svarer ham med 

 lydelig Røst af Runbommen paa det, hvorom han spørger, thi Djævelen er 

 inde i Runbommen." 



