No. 1] KILDESKRIFTER TIL DEN LAPPISKE MYTHOLOGI. 31 



synderlig at Præsterne haver tilladt dem at opsette Guds Ark i 

 Dagons Tempel, Jeg meener: deelagtig glort Finnerne til denne 

 Tiid udj Jesu ClirisU sande Legem og Blod, da de dog maatte 

 viide hvor afskyelig Finnerne dørkede Sathcm, baade med Hiertet 

 og Hænderne, altsaa har jeg udj effter følgende aphorismis villet 

 forestille, een deel, hvorfore hverken geistlig eller verslig Øvrighed 

 tilforne har kundet giøre sit Embede blant Finnerne til Omvendelse, 

 een deel hvorfore og hvorleedis Finnerne, der dog ere Christne 

 og døbte, tiener Gud og Sathan tillige, een deel og paa hvad Maade 

 Lector von Westen nu med stor Fremgang bestormer og bestrider 

 SatJians Riige iblant dem. 



1. Det har til denne Tiid ikke været enten geistlig eller verslig 

 Øvrighed mueligt at udrette noget blant Finnerne, besynderlig 

 VieXå-Finnerne, hvilke tilholder sig langs Field-Ryggen, hvor der 

 er Forraad af hvid Mosse for deris Reinsdiur, og af brende-veed 

 for dem seif, og det for det første fordi de boer saa langt oppe 

 udi F^ieldene, at ingen uden dend som besønderlig er vant til at 

 gaae paa Skier, kand komme op til dem, for det andet, om nu en 

 Præst end kunde gaae paa Skier, tillod dog ikke hans u-tallige 

 andre Forretninger ham at forlade siin ordinaire Meenighed hand 

 haver, og gaae nogle Miile til Fields for at opsøge og prædikke 

 blant Finnerne. For det tredie ere ikkun de Finner gandske faae, 

 som forstaar Norsk, og om de end har lært at forstaae og svare 

 til nogle faae Spørsmaal naar de enten hos den eene eller den anden 

 Præst j: thj de haver ingen viss, men flotter fra det eene Præste- 

 gields Fielde til det andet, ligesom Føden falder for deris Creaturer, 

 som ogsaa er ikke een liden Aarsage til det onde som gaaer i 

 Svang hos dennem : | gaaer til Guds Bord, forstaaer de dog intet 

 videre, enten hvad mand vilde spørge eller forklare for dennem, 

 med mindre man lige ved dem perfect kunde tale det Lappiske 

 Sprog. for det fjerde, om man blant dem skulle anstillet alt for 

 sterk Inqvisition, havde det for denne Tiid slet intet frugtet, men 

 da havde hver een Fincl forladt de Norske Fielde, og med siine 

 Reinsdiur gaaet over til Sverrig og paa det Riigis Fielde, hvor de 

 bleve frie for at examineris, søgt deris Tilhold, hvorfore Kongen, 

 effter Lector von Westens Forslag, paa det de ved saadan mild 



