No. 1] KILDESKRIFTER TIL DEN LAPPISKE MYTHOLOGI. 37 



skis Billede til RuUu, Mubenaimo eller Sathans Billede til Sathan, 

 Soelens Effterlignelse til Faive eller Soelen, og Rokker samt Spinde- 

 Teener til Gudinderne, Buer og Piiler til Leibolmay etc: (2) offris 

 dette Offer paa effterskrevne Maade^): Er det lefvende Creaturer 

 som skal offris, da bliver enten det Creatur, som er destineret til 

 Offer, gandske u-rørt effterat det med et Slag er feldet til Jorden, 

 og lagt paa det Altar e som er af Træe, effter de gamle Hedningers 

 Sædvane opbygt den afgud til ære, som de den gang offrer til, og 

 bliver der stedse liggendis, men haver de ingen Altarer, som Søe- 

 Finnerne, besønderlig de i Nummedahlen ikke haver, da bliver 

 saadant heelt Offer nedlagt udj een der til udj Jorden opgraven 

 Huule, og tildekket med Muld, hvilken Huule de gierne opkaster 

 inden udj deris Hytter, paa det de kand boe og være ovenpaa det 

 Stæd, hvor deris Offer ligger under, og saaledis af den Gud de 

 der med haver dyrket, vente sig disto større Hielp og Naade; og 

 skeer saadanne heele Offer alleene for dem der ere i Døds Nød, 

 saa velsom og til dem der allereede ere døde, naar dem givis et 

 Reinsdiur at kiøre om med i de dødis Rige, effter det, som tilforne 



^) J. Kildal skriver i Appendix: „Naar en Lap vil ofre en Oxe af Rein eller 

 andet Fæ, beder han sin Slægt og Naboer til sig, og saa gaa de alle til 

 Skovs med de bæste Klæder paa, som de eyer. Naar de komme hen mod 

 den Plads, hvorpaa Offeret skal skee, og har Oxen med sig, da tager Noyden 

 eller Lappen, som Offeret skal gjøre, sit Belte af sig og til Ydmygheds Tegn 

 hænger det over sine Skuldre, og baade hand og alt Folket, som hand har 

 med sig, ydmyge sig saa dybt, at de gaa, til Ydmygheds Tegn, med Staver, 

 dj^bt krummendes imod Jorden hen til Pladsen, hvorpaa Offeret skal skee, og 

 naar Oxen er slagtet, da skeer Blodsmurningen over det Træ af de fornævnte 

 Trær [s. p. 10. 11], som hør til Guden eller Gudinden, som Offeret da gjøres 

 til, og det de af Oxen til Offer aflegger, er begge Hornene, hans pudenda, 

 et Stykke af Tungen, et Stykke af Lungen, et Stykke af Hjertet, alle Benene, 

 hvoraf intet maatte brydes ; til den Ende har Noyden eller Lappen, som ofrer, 

 saamange Mennisker til et Offermaaltid samlet, at de kand æde Kjødet af 

 alle Benene. — Guden eller Gudinden, som ofres til, skaber selv Kjød paa 

 Benene og giver Oxen Liv i sit Hjem, og har saa der en fuldkommen og 

 levende Oxe. — Det Alter, hvorpaa Noyden eller Lappen, som ofrer, lægger 

 Offeret, er enten en høy Sten eller en Klift i et stort Træ, hvilken Klift er 

 ikke mere end en Favn fra Jorden, og opreyses da ved saadanne Ofre- 

 Altere det Træe af de tit benævnte blodsmurte Trær som hør hen til Guden 

 eller Gudinden, til hvilken Offeret skeer." Sml. J. Kildals Beskrivelse af 

 Runebommen i Trondhjems Videnskabsselsk. Aarsskr. 1896, Nr. 4, p, 53. 



