56 J. QVIGSTAD. [1903' I 



Angaaende (2) Alterens Sacramentis Brug af 

 Fin7ierne. 



Den samme Frøgt der driver Finnen til at lade døbe sit Barn, 

 driver ham ogsaa seif til at gaae til Guds Bord, og hvi skulle 

 Sathan ikke gierne tillade ham det eene saa vel som det andet, 

 effterdj hand saa vel ved det eene som ved det andet kand desto 

 meere faa Gud vanæret og bespottet? Thj naar en Find skal gaae 

 til Guds Bord, skeer hans Beredelse dertil paa effterskrevne iMaade : 

 (1) tilspørger han Runnebommen j : om hand den eyer : | for sig 

 og sin Kone, om det skal gaae ham an, at Resten \ : Præsten : | 

 vil tåge ham og hende an til Alterens Sacramente? hender det 

 sig da, at Ringen kommer til at staae paa Kirken, der er afteignet 

 derpaa under No. 14, som ev Rist palclies, da holder hand det for 

 et vist Teign, at hand bliver annammet, men kommer Ringen ikke 

 did, men gaaer anden steds hen, bliver hand hiemme og ikke frem- 

 byder sig, effterdj at hand der af har det Teign, at hand dog ikke 

 vorder accepteret. Men her udj lyver Sathan tit for ham, hvilket 

 ellers ikke er ham u-sædvanligt ; thj det har tit skeed, at Ringen 

 ved sin gang til Kirken paa Runnebommen haver forvisset ham 

 om hans Antagelse, da hand dog er bleven bortviist, fordi hand 

 af Præsten in examine er bleven befunden vankundig og uoplyst, 

 hvilket ikke for længe siden er passeret udj en brav Præstemands 

 Meenighed, hvor en Find tillige med sin Kone frembød sig til at 

 deelagtig giøris i de hellige Ting, som, formedelst hans Vankundighed 

 og anden u-gudelighed, blev hannem negtet, da dog Runnebommen 

 havde forsikkret hannem Contrarium, hvilket hand seif tilstod for 

 Præsten, da hand seif opreiste til hans Hytte og fra hannem bort- 

 tog hans Runnebomme, paa hvilken hand sagde sig at have runnet 

 den Dag hand indstillede sig sidst at annammis til Herrens Nad- 

 vere, og af den at have faaet got Svar, som Præsten ved hans 

 Afviisning havde giort til Løgn. (2) Naar nu Dagen er ankommen, 

 paa hvilken hand vil communiceris, da, førend hand hengaaer til 

 Kirken, tager hand \ : det samme giør hans Kone og Børn, og alle 

 saa vel siffte som ueiffte Fimier der saae til Herrens Nadvere : I 



gaar Nemo yuli sjunlig for Noyden over Elve og Kjær, hvor der er van- 

 skelig, for ham at komme frem." Sml. S. Kildal, p. 458 f.; 470. 



