78 J. QVIGSTAD. [1903 



Om alle disse Gierninger, han sagde sig at kunne forrette, 

 vilde han ei tilstaa nogen af dem her i Landet at have øvet eller 

 brugt og derhos protesterede paa sin Uskyldighed og at intet ondt 

 have forrettet, eller nogen kan klage, at han nogen Menniske har 

 giort ondt i ringeste Maade. Derhos paa Tilspørgelse sagde, at 

 han ikke har forsvoret Gud i Himmelen eller sin Christendom, men 

 naar han tilbad de afmalede Guder, mente han med dem Gud i 

 Himmelen, og efterdi han fornemmer, at det er øvrigheden imod, 

 at han bruger Runebommen, vil han den nu forlade og ligesom 

 andre Folk tro paa Gud i Himmelen. 



Den følgende Dag blev han atter for Retten fremkaldt og paa 

 Tilspørgelse svarede, at da han lærte Runebommens Kunst af sin 

 Moder, skede det, fordi han vilde vide, hvor Folk lever langt fra,, 

 om de har god Lykke, han derom spørger efter, om reisendes Folk 

 skal have god Lykke, at ville hielpe Folk, naar de var i Nød, og 

 ved samme Kunst ville giøre godt, hvilket hans Moder sagde, at 

 slig Kunst skulde hun lære ham, men han selv ikke begiærede at 

 ville lære. Ydermere blev han om adskilligt tilspurt, hvorved han 

 alt tilstod den forrige Bekiendelse og den ikke udi noget forandrede,, 

 ei heller vilde videre om sit Væsen beklende end det at være en 

 Kunst og Spil, hvorved han intet ondt har forrettet.^) 



Fra „[Hernest antog han Runebommen" har AB: Da der spilles for nogen, 

 kor/Jer hand først sig, dernæst Rune bomen nogle gange, og læser fader 

 vor med andre bønner og Tilbedelser, som ei forstaaes, thi hand ikke læser 

 det saa høyt, at mand det kand begribe, begynder med grædende Taare i 

 dybeste Devotion sin' bøn saaledes; Atziem, achie, barne ja Engil seende 

 paa sine billeder, sigende : O fader, din qvinde med din Søn og Engelen,. 

 du som har skabt himmel og Jord, Soel og Maane ja Stierne, alle Menni- 

 sker, ja alle fugle, ja alle fiske og havet, hielp nu N. N. og sig hannem 

 N. N. og giør det for hannem, hand bekiender sine Synder for dig, hand 

 lover aldrig at synde meere forsætlig imod dig, hielp du ham nu, hvad fleere 

 Ord var kunde ei forstaaes, da hand saaledes længe havde bedet og suk- 

 ket, derhos erklærende sig selv at være en grov Synder og uværdig baade 

 for sin Alderdom, og for sine mange forseelser, som hand og afbad, lovede 

 at tilgive alle Mennisker, hvad de ham fortørned haver, begyndte strax at 

 banke med Hammeren og Dekkelen dandsede paa Runebommen op og ned 

 af den bevegelse hand giorde med sin haand og de haarde Slag han slog. 

 Fick hand ikke saadan Svar hand vilde, sagde hand, at endel af Guderne 



