No. 1] KILDESKRIFTER TIL DEN LAPPISKE MYTPIOLOGI. 81 



Finnemand sin hoved, du giemer vel den Kloog og dend Guds 

 Viisdom, ja den Docterskab uden gal, ja uden vild, see saa vi lærer 

 dig, nu skal du først aabenbare for ald denne Gud, ja for Achien 

 for Domkirk, ja ald med haab, ret aabenbarlig beklende ald din 

 Synd du haver giort i denne Verden, som du kand mindes, saa 

 skal du bede ald den Gud om forladelse, saa vi det hører, ja falde 

 paa din bar Knæ og bede ham med ret hierte, der næst skal du 

 love, du aldrig din Liv lang vil giøre meere slig Sjmd, og troe ja 

 tænke i dit hierte hand er ret Gud, see saa hør hand Gud dig, 

 saa hielper hand dig, hand giver ret strax forladelse og giver dig 

 mandelig stor Viisdom, hand passer ikke syndig Menniske, naar 

 hand ikke først beder om forladelse. 



Da hand dette havde talt, spurte jeg ham, hvad jeg meere 

 skulle giøre, naar jeg skulle lære? hvortil hand spurte Guderne, 

 som hannem svarede, du skal ikke sige hannem meer, før hand 

 haver giort alt det som nu er sagt: jeg svarede det ingen lunde 

 vil giøre, med mindre hand vilde sige mig det altsammen fra be- 

 gyndelsen til Enden, hvorledes jeg skulle lære. Hand spurte Gud 

 atter igien, hvor hand blev befalet mig ikke videre at sige, før jeg 

 dem havde erklæret for Guder, bekiendt mine Synder for dem, 

 bedet dem om forladelse, og derhos giort Løfter om et reent og 

 helligt Levnet og endelig om den Viisdom jeg forlanget, da saadant 

 ikke skeede, blev hand ikke tilfreds og græd meget. 



Om de folk, som kand spille paa Rune Bomen, siger alle finner, 

 at de ere de argeste Troldmænd og Gandhunde som til -er, thi de 

 læt kand forgiøre et Menniske med alt det hand eyer, ja sette den 

 Onde af den eene og paa den anden, forvexle Menniskernes Lykke, 

 at den, som før havde en ond Lykke, skal faae en goed Lykke, 

 og den, som før havde en goed Lykke, skal have en ond, og fast 

 giøre hvad de selv vil, thi de haver Diævelen skinbarlig hos sig; 

 De ere og meget forfarne i samme Konst, som taler ved Steen og 

 Træ, iblant hvilke er denne finds Søn, ved Navn Christopher, som 

 har viist mig xMenniskers Gestalt i et beger brændeviin, har ladet 

 en Tindkande dandse for sig paa bordet, manet en Jord frosen 

 Steen at komme op til sig, med fleere hans gøgle Konster mand 

 har seet af ham. Denne maatte lor nogle Aar forføye sig fra øst- 



